Справа № 542/1465/26
Провадження № 1-кп/542/167/26

В И Р О К 
Іменем України

20 липня 2026 року Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді – ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,
прокурора – ОСОБА_3 ,
обвинуваченого – ОСОБА_4 ,
потерпілої – ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Нові Санжари, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.06.2026 за № 12026170480000155 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лубни Лубенського району Полтавської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою освітою, працюючого на посаді оператора зернових робіт ТОВ «Елеватор» Чиста Криниця», одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, 

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1КК України,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 у період часу з березня 2026 по травень 2026 року систематично вчиняв відносно своєї дружини ОСОБА_5 дії психологічного насильства, що виразилися у погрозі фізичною розправою, словесних образах нецензурною лайкою та дій фізичного насильства, що виразилися у нанесенні тілесних ушкоджень. 
Так, вироком Новосанжарського районного суду від 09.04.2026 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510,00 грн. Згідно з вказаним вироком, 13.03.2026 близько 21:00 год ОСОБА_4 , перебуваючи у будинку за адресою: АДРЕСА_2 , наніс ОСОБА_5 умисні легкі тілесні ушкодження.
Після чого, постановою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24.06.2026 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн. Відповідно до вказаної постанови, 25.04.2026, близько 23 год 00 хв, ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_5 , виражався у її бік нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, що завдало шкоди її психічному здоров`ю, у результаті чого у потерпілої з`явився страх, відчуття неповноцінності та безсоння.
У подальшому, ОСОБА_4 , будучи притягнутим до адміністративної та кримінальної відповідальності за вчинення умисних протиправних дій, спрямованих на вчинення насильства в сім`ї, належних висновків для себе не зробив, продовжив вчиняти домашнє насильство відносно дружини ОСОБА_5 , а саме, 30 травня 2026 року близько 04:00 год, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення домашнього насильства, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив психологічне насильство відносно ОСОБА_5 , що проявилось у висловлюванні словесних образ нецензурною лайкою, що призвело до її психологічних страждань.
На цей час ОСОБА_5 перебуває у стані психоемоційної напруги, відчуває негативно забарвлені переживання, образи виснаження, сорому, відчаю, відмічаються скарги на дратівливість, озлобленість, періодично соціальну відгородженість. Наявний у ОСОБА_5 на цей час емоційний стан психоемоційної напруги зумовлений конфліктною та агресивною поведінкою її чоловіка ОСОБА_4 по відношенню до неї (образи, приниження, дорікання, погрози вигнати з дому, фізичний вплив, психологічний вплив на дітей). Поведінка ОСОБА_4 по відношенню до ОСОБА_5 (образи, приниження, дорікання, погрози вигнати з дому, фізичний вплив, психологічний вплив на дітей), носить для ОСОБА_5 психотравмувальний характер, спричиняє психологічні (моральні) страждання.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 30 травня 2026 року, близько 04:00 год, перебуваючи у спальній кімнаті будинку за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, передбачаючи суспільну небезпеку своїх дій та бажаючи настання суспільно- небезпечних наслідків, ОСОБА_4 вчинив фізичне насильство відносно ОСОБА_5 , а саме: перебуваючи у стоячому положенні навпроти ОСОБА_5 , пальцями правої руки, стиснутими у кулак, наніс один удар в ліве плече та один удар у ліву ногу, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді синця на зовнішній поверхні лівого плеча у середній третині та синця на внутрішній поверхні лівого стегна в середній третині, які кваліфікуються кожне окремо як легкі тілесні ушкодження.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, яке виразилося в домашньому насильстві, тобто умисному систематичному вчиненні психологічного та фізичного насильства щодо дружини — ОСОБА_5 , що призвело до психологічних та фізичних страждань потерпілої особи.
15 липня 2026 року між потерпілою у кримінальному провадженні ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_4 , укладена угода про примирення в порядку ст. 468, 471 КПК України.
У судовому засіданні прокурор просив затвердити угоду про примирення між потерпілою та підозрюваним.
Обвинувачений ОСОБА_4 та потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримали укладену угоду про примирення, просили її затвердити. При цьому обвинувачений та потерпіла підтвердили свою згоду на застосування щодо обвинуваченого узгодженої в угоді міри покарання.
Сторони угоди в судовому засіданні також зазначили, що укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України визнав повністю, пояснив, що обставини кримінального провадження, кваліфікацію своїх дій не оспорює, укладення угоди є добровільним, будь-яких заходів морального чи фізичного впливу до нього не застосовувалося, просив суд затвердити угоду про примирення між ним та потерпілою.
Розглядаючи кримінальне провадження згідно зі ст. 337 КПК України в межах висунутого обвинувачення, дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ст. 126-1 КК України як умисне систематичне вчинення психологічного та фізичного насильства щодо дружини ОСОБА_5 , що призвело до психологічних та фізичних страждань потерпілої особи. 
Враховуючи, що між потерпілою та підозрюваним досягнуто угоди про примирення, суд розглядає справу відповідно до положень статтей 474, 475 КПК України.
Судом встановлено, що сторонами угоди було узгоджено покарання за ст. 126-1 КК України у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт та направленням ОСОБА_4 відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України для проходження програми для кривдників строком на 2 місяці.
Судом також встановлено, що угода про примирення за своїм змістом та порядком укладення відповідає вимогам статтей 468-471 КПК України, Закону України про кримінальну відповідальність, у тому числі щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення та щодо узгодженої міри покарання. 
Суд переконався, що угода про примирення укладена за ініціативи потерпілої та є добровільною, тобто згідно з ч. 6 ст. 474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, які полягають у швидкому здійсненні правосуддя, призначення особі узгодженого покарання, запобігання вчинення обвинуваченим та іншими особами кримінального правопорушення, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Крім цього, обвинуваченому роз`яснені положення ч. 5 ст. 474 КПК України, які йому зрозумілі, ним усвідомлено наслідки укладення та затвердження угоди, що передбачені ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди, що передбачені ст. 476 КПК України.
Судом вивчалась особа обвинуваченого ОСОБА_4 та встановлено, що він в силу положень ст. 89 КК України раніше не судимий, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, примирився із потерпілою, під наглядом у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характерезується позитивно.
Розглядаючи питання щодо можливості затвердження угоди про примирення, суд враховує таке.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Згідно зі ст. 469 КПК України угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді). Угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України, що інкримінується обвинуваченому є нетяжким злочином.
Судом встановлено, що потерпіла цілком розуміє наслідки затвердження угоди, визначені ст. 473 КПК України, а обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права, передбачені ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України, а також характер обвинувачення та вид покарання.
Укладення угоди сторонами є добровільним, умови угоди відповідають вимогам ст. 471 КПК України.
Суд вважає, що узгоджені потерпілою та обвинуваченим вид та міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, сплата добровільного внеску на потреби ЗСУ.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Зі змісту угоди вбачається, що, узгоджуючи міру покарання, сторони врахували загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, а також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного. 
При цьому, обставини, які б унеможливлювали призначення покарання у виді громадських робіт, що визначені у ч. 3 ст. 56 КК України судом не встановлено.
Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
З огляду на наведене, а також приймаючи до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, суспільну небезпеку вчиненого, відсутність претензій у потерпілої, з урахуванням особи винного, суд дійшов висновку щодо можливості затвердження укладеної між потерпілою та обвинуваченим угоди про примирення, призначення останньому узгодженого сторонами покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт.
Крім того, відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, враховуючи, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане з домашнім насильством, суд вважає необхідним застосувати до ОСОБА_4 обмежувальний захід у вигляді направлення для проходження програми для кривдників строком на два місяці.
Процесуальні витрати та речові докази у справі відсутні. 
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Цивільний позов не заявлений.
Під час судового провадження клопотань від прокурора про застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу не надходило, підстави для його обрання до вступу вироку в законну силу відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про примирення від 15.07.2026 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.06.2026 за № 12026170480000155, укладену між потерпілою ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.
Призначити ОСОБА_4 узгоджене покарання за ст. 126-1 КК України у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт.
На підставі п. 5 ч. 1 статті 91-1 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язок пройти програму для кривдників строком на 2 (два) місяці.
Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу - не обирати.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.
Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між потерпілою та підозрюваним, обвинуваченим про примирення може бути оскаржений:
обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення наслідків укладення угоди;
потерпілою, її представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 КПК України;
прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.
Роз`яснити учасникам провадженням, що згідно зі ст. 476 КПК України, у разі невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості потерпілий чи прокурор, відповідно, мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на вирок суду подається до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Новосанжарський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору, обвинуваченому, потерпілій.
Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Новосанжарського районного суду 
Полтавської області ОСОБА_1