ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/1190/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Анісімова О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

В С Т А Н О В И В:
І. РУХ СПРАВИ

1.1. ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області (далі – відповідач або ГУ ДПС у Чернівецькій області), в якому просить:
- визнати протиправною, незаконною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 01 квітня 2024 № Ф-94971-56 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 37 788 грн 74 коп.
1.2. Ухвалою суду від 19.03.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

2.1. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує, що 01 квітня 2024 року посадовими особами ГУ ДПС у Чернівецькій області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-94971-56, якою позивачу нараховано недоїмку по єдиному соціальному внеску у розмірі 37788,74 грн.
2.2. Дану вимогу позивач заперечує та вважає, що вона підлягає скасуванню, оскільки в період за який нараховано внесок від здійснення підприємницької діяльності, позивач такою не займалась, внаслідок перебування у трудових відносинах з підприємством, яке і сплачувало єдиний внесок з її заробтіної плати.

Позиція відповідача

2.3. До суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечив щодо задоволення позову з наступних підстав.
2.4. Вказує, що ФОП ОСОБА_1 , перебувала на податковому обліку в ГУ ДПС у Чернівецькій області з 10.06.2009 року та з 19.03.2025 року платником прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності.
У період виникнення боргу (недоїмки) ФОП ОСОБА_1 перебувала на загальній системі оподаткування.
2.5. Згідно з частиною 1 стати 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці на загальній системі оподаткування.
Відповідно до зазначених норм, ОСОБА_1 в періоді виникнення боргу була платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
2.6. В абз. 1 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI «База нарахування єдиного внеску», передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 1 частини першої етапі 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.
2.7. Абз. 2 пункту 2 частини 1 етапі 7 Закону № 2464-VI «База нарахування єдиного внеску», передбачено що, у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (абзац другий пункту 2 частини першої етапі 7 із змінами, внесеними згідно із Законами України від 06.12.2016 р. N 1774-УІ1І,від 03.10.2017 р. N 2148- УІІІ)(пункт 2 частини першої етапі 7 у редакції Закону України від 28.12.2014 р. N 77-VIII).
2.8. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених Законом № 2464, є недоїмкою. 
2.9. Відтак, внаслідок несплати позивачем мінімального розміру єдиного соціального внеску за період з 2018 по 2021 роки виникла заборгованість зі сплати ЄСВ у сумі 37788,74 грн. 

ІІІ. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

3.1. Дослідженням матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 з 10.06.2009 року зареєстрована як фізична особа підприємець, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємці та громадських формувань від 14.02.2015 року. 
3.2. Поряд з цим, відповідно до відомостей трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 27.05.2009 року ОСОБА_1 у період з 27.05.2009 по 20.01.2024 працювала на різних посадах як найманий працівник.
Вказане підтверджується також довідками про перебування позивача у трудових відносинах, зокрема:
- довідкою №2 від 25.02.2025 року, згідно якої ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 та працювала на посаді продавець-консультант в період з 30.10.2019 по 01.04.2020 р. та звільнена з роботи 01.04.2020 (Наказ № 16/20-зв. від 01.04.2020); 
- довідкою №1 від 25.02.2025 року, згідно якої ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3 та працювала на посаді продавець- консультант в період з 02.04.2020 по 12.11.2020 та звільнена з роботи 12.11.2020 (Наказ № 9/20-зв. від 12.11.2020);
- довідкою №1 від 25.02.2025 року, згідно якої ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_4 та працювала на посаді продавець- консультант в період з 13.11.2020 по 02.08.2021 та звільнена з роботи 02.08.2021 (Наказ № 7/21-зв. від 02.08.2021);
- довідкою №1 від 25.02.2025 року, згідно якої ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_5 та працювала на посаді продаведь-продовольчих товарів в період з 03.08.2021 по 27.09.2021 та звільнена з роботи 27.09.2021 (Наказ № 5/21-зв. від 27.09.2021);
- довідкою №10 від 25.02.2025 року, згідно якої ОСОБА_1 , перебувала в трудових відносинах з ТОВ «ТАЙСТРА ГРУП» (Наказ про прийняття від 27.09.2021 №408-к) та працювала на посаді продавець-консультант у магазині-кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (Наказ про звільнення від 31.05.2022 №743-к);
- довідкою №12 від 25.02.2025 року, згідно якої ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_6 в період з 01.06.2022 по 15.08.2023 та звільнена з роботи з 15.08.2023 (Наказ №189-зв від 15.08.2023) В період з 01.06.2022 по 15.08.2023 було сплачено ЄСВ 22% в сумі 24653,49 грн;
- довідкою №9 від 25.02.2025 року, згідно якої ОСОБА_1 , перебувала в трудових відносинах з ТОВ «ТАЙСТРА ГРУП» (Наказ про прийняття від 15.08.2023 №601-к) та працювала на посаді продавець-консультант у магазині-кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (Наказ про звільнення від 09.01.2024 №81-к).
3.3. Разом з цим, ГУ ДПС у Чернівецькій області 01 квітня 2024 року винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-94971-56, якою позивачу нараховано недоїмку по єдиному соціальному внеску у розмірі 37788,74 грн.

ІV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ПОЗИЦІЯ СУДУ

4.1. Предметом цього позову є вимога Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 01.04.2024 року № Ф-94971-56 про сплату боргу (недоїмки), а тому суд має надати оцінку на предмет її правомірності та безпосередньо наявності підстав для її формування.
4.2. Спеціальним законом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” від 08.07.2010 року №2464-VI (далі – Закон №2464-VI у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваної вимоги).
4.3. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI під єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування розуміють консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
4.4. Під застрахованою особою розуміють фізичну особу, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок (пункт 3 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI).
4.5. Отже, з викладеного слідує, що єдиний соціальний внесок є обов`язковим платежем, метою якого є забезпечення захисту прав застрахованих осіб, які такий внесок сплачували самостійно або за них такі внески сплачувались іншими особами.
4.6. Згідно частини 1 статті 12 Закону № 2464-VI завданнями центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску.
4.7. Пунктом 3 частини 2 статті 12 Закону України №2464-VI передбачено, що Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску. 
4.8. Статтею 4 Закону №2464-VI визначено перелік платників єдиного соціального внеску.
Так, згідно пункту 1 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: 
- підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами;
- фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань);
- фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту).
4.9. У частині 4 статті 4 Закону №2464-VI визначено перелік осіб, які звільняються від сплати за себе єдиного внеску, зокрема такими є особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або за вислугу років, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
4.10. Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач відноситься до категорії осіб, наведених у частині 4 статті 4 Закону №2464-VI, а також те, що з 17.05.2017 року позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець та взятий на облік ГУ ДПС у Чернівецькій області, слідує, що він є платником єдиного соціального внеску.
4.11. Частиною 2 статті 6 Закону №2464-VI визначені обов`язки платника єдиного внеску, серед яких обов`язок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску (пункт 1), подавати звітність, у тому числі про основне місце роботи працівника, про нарахування єдиного внеску в розмірах, визначених відповідно до цього Закону, у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки та порядку, встановлені Податковим кодексом України. Форма, за якою подається звітність про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку), встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (пункт 4).
4.12. Згідно частини 3 цієї ж статті Закону №2464-VI обов`язки, передбачені частиною другою цієї статті, поширюються на платників, зазначених у пунктах 1, 4, 5, 5-1 та 16 частини першої статті 4 цього Закону.
4.13. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI (із змінами, внесеними згідно із Законами № 1774-VIII від 06.12.2016, № 2148-VIII від 03.10.2017; в редакції Закону № 592-IX від 13.05.2020) єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
4.14. Під мінімальним страховим внеском Закон №2464-VI розуміє суму єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця (пункт 5 частини 1 статті 1), тоді як під максимальною величиною бази нарахування єдиного внеску розуміється максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок (пункт 4 частина 1 статті 1 Закону №2464-VI).
4.15. Відповідно до частини 5 статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.
4.16. Однак, суд звертає увагу на те, що відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 27.05.2009 року ОСОБА_1 у період з 27.05.2009 по 20.01.2024 працювала на різних посадах як найманий працівник.
При цьому, згідно довідок від 25.02.2025 року ОСОБА_1 у період з 30.10.2019 по 09.01.2024 перебувала у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 , ТОВ «ТАЙСТРА ГРУП» та працювала на посаді продавця-консультанта у вказаних роботодавців.
4.17. Попри це, 01 квітня 2024 року ГУ ДПС у Чернівецькій області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-94971-56, якою позивачу нараховано недоїмку по єдиному соціальному внеску у розмірі 37788,74 грн.
4.18. В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI не врегульовано.
4.19. Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
4.20. Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
4.21. Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
4.22. Відтак, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
4.23. Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
4.24. Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 23.01.2020 року у справі №480/4656/18, від 04.12.2019 року у справі №440/2149/19, яка у подальшому підтримана Верховним Судом у постановах від 07 березня 2023 року у справі №320/2325/19, від 31.03.2023 року у справі №600/2686/21-а, від 19.06.2024 у справі 480/4744/18.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
4.25. Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява № 39766/05), "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та № 37943/06), які відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.
4.26. Як зазначено судом вище, позивач у період з 27.05.2009 по 20.01.2024 працювала на різних посадах як найманий працівник. При цьому, із заробітної плати позивача роботодавцями сплачено відповідні страхові внески.
4.27. Враховуючи наведене вище, оскільки позивач була найманим працівником і роботодавець сплачував за неї єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, доказів отримання позивачем у відповідний період доходів від провадження підприємницької діяльності, як самозайнятою особою, не надано, суд приходить до висновку, що у позивача був відсутній обов`язок щодо сплати єдиного соціального внеску у спірний період.
4.28. Отже, враховуючи те, що Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області, згідно оскаржуваної вимоги, нараховано позивачу недоїмку по сплаті єдиного соціального внеску у період, коли вона була працевлаштованим працівником та не повинна була сплачувати такий внесок, суд вважає, що така вимога є протиправною, а тому підлягає скасуванню.

V. ВИСНОВКИ СУДУ

5.1. Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а згідно частини 2 цієї статті КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
5.2. Відповідачем не доведено суду правомірність прийняття оскаржуваної позивачем вимоги, натомість останнім доведено суду її протиправність, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
5.3. При цьому, суд зазначає, що решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі “Серявін та інші проти України” від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ 

6.1. Статтею 139 КАС України вирішено питання розподілу судових витрат. Зокрема, відповідно до її частини 1 при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
6.2. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн., що підтверджується квитанцією №4656-2847-6081-8342 від 18.03.2025 року.
6.3. Оскільки, позов задоволено повністю, суд стягує на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 73-77, 90, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд- 

В И Р І Ш И В:
1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, задовольнити повністю.
2. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 01 квітня 2024 року №Ф-94971-56 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 37 788 грн 74 коп. 
3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн. 

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання). 

Повне найменування учасників процесу:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );
Відповідач - Головне управління ДПС у Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 200-А, м.Чернівці, код ЄДРПОУ 39392513).

Суддя О.В. Анісімов