| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/16613/24 Суддя першої інстанції: Лариса ЖИТНЯК

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача: Файдюка В.В.,
суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - 

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі – відповідач-1, ГУ ПФ України в Чернігівській області), Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області (далі – відповідач-2, ГУ ПФ України у Вінницькій області), Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі – відповідач-3, ГУ ПФ України в Черкаській області), в якому просив:
- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо незарахування періоду роботи з 05.03.1986 по 17.05.1986 та частини періоду з 01.02.1988 по 29.09.1991 до страхового стажу протиправною;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 05.03.1986 по 17.05.1986 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 01.02.1988 по 29.09.1991 згідно записів трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області долучити до матеріалів пенсійної справи позивача довідку про заробітну плату для обчислення пенсії від 11.04.2024 №37, за період роботи з липня 1995 року по червень 2000 року, видану Чернігівським відділенням Українського державного фонду підтримки фермерських господарств;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області провести повторний розгляд заяви про призначення пенсії за новими показниками страхового стажу з дня виникнення права на пенсію за віком, а саме з 05.05.2024.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково:
- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо незарахування періоду роботи з 05.03.1986 по 17.05.1986 та періоду з 06.09.1991 по 29.09.1991 до страхового стажу ОСОБА_1 ;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 05.03.1986 по 17.05.1986 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 та з 06.09.1991 по 29.09.1991 згідно записів трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 ;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з 05.05.2024 провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням страхового стажу за періоди роботи з 05.03.1986 по 17.05.1986 та з 06.09.1991 по 29.09.1991, з урахуванням виплачених сум.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що не зарахування періоду трудової діяльності з 05.03.1986 по 17.05.1986 згідно з трудовою книжкою є протиправним, а такий період має бути зарахований до страхового стажу позивача. Крім того, позивач має право на зарахування періоду роботи з 06.09.1991 по 29.09.1991 до його страхового стажу, оскільки він підтверджений належними та допустимими доказами, а саме трудовою книжкою колгоспника. Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки при призначенні пенсії позивачу незарахування спірних періодів трудової діяльності здійснювалось ГУ ПФ України у Вінницькій області, саме останнє необхідно зобов`язати зарахувати позивачу до страхового стажу період його роботи з 05.03.1986 по 17.05.1986 та з 06.09.1991 по 29.09.1991, а позовні вимоги, заявлені до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, задоволенню не підлягають.
Щодо вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області долучити до матеріалів пенсійної справи позивача довідку про заробітну плату для обчислення пенсії від 11.04.2024 №37, за період роботи з липня 1995 року по червень 2000 року, видану Чернігівським відділенням Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, суд вважав зазначені вимоги безпідставними та такими що не підтверджуються належними доказами, оскільки на вимогу суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області надано належним чином завірену копію такої довідки в судове засідання, що свідчить про її наявність у розпорядженні відповідача-1 та матеріалах пенсійної справи позивача.
Щодо вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області провести повторний розгляд заяви про призначення пенсії за новими показниками страхового стажу з дня виникнення права на пенсію за віком, а саме з 05.05.2024, суд зазначив, що оскільки позивачу пенсія вже призначена, такі вимоги знаходять своє відображення у вимогах про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу позивача періоди його трудової діяльності з 05.03.1986 по 17.05.1986 та з 06.09.1991 по 29.09.1991.
Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки пенсійна справа позивача після розгляду заяви повернута засобами програмного забезпечення до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи, тому відповідальним за нарахування та виплату пенсії позивача є саме Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому позивач перебуває на обліку.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що оскільки відповідальним за прийняття відповідного рішення є ГУ ПФ України у Вінницькій області, то зобов`язання вчинити певні дії безпідставно покладено судом на ГУ ПФ України в Чернігівській області, що свідчить про порушення процесуальних норм. Також наголошено, що до страхового стажу позивача було зараховано період роботи з 01.02.1988 по 05.09.1991 в колгоспі «Перемога» на підставі уточнюючої довідки від 03.06.2024 № 41 та не зараховано період з 05.03.1986 по 17.05.1986 через наявність виправлень в трудовій книжці.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФ України в Чернігівській області, встановлено строк для подачі відзиву та витребувано справу з Чернігівського окружного адміністративного суду.
У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ПФ України в Чернігівській області позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що при призначенні пенсії протиправно не було враховано період роботи з 05.03.1986 по 17.05.1986. Щодо періоду з 06.09.1991 по 29.09.1991 зазначає, що у вказаний період працював у колгоспі «Перемога», що підтверджується трудовою книжкою колгоспника. Крім цього, наголошено, що оскільки позивач проживає у м. Чернігові, тому вірним є покладення саме на ГУ ПФ України в Чернігівській області здійснити виплату недоотриманих сум.
Відзивів ГУ ПФ України у Вінницькій області, ГУ ПФ України в Черкаській області на апеляційну скаргу ГУ ПФ України в Чернігівській області у встановлений судом строк не надійшло.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2026 року продовжено строк розгляду справи на більш тривалий, розумний термін та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження з 08 вересня 2026 року.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не є предметом оскарження, то судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку його законності та обґрунтованості у межах доводів та вимог апеляційної скарги ГУ ПФ України в Чернігівській області.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, виходячи з такого.
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 01.07.2024 ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України за фактичним місцем проживання - ГУ ПФ України в Чернігівській області, із заявою про призначення пенсії, яку за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області та прийнято рішення про призначення йому пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується витягом з пенсійної справи № 254150030359 (а.с. 43).
При призначенні позивачу пенсії до його страхового стажу не було враховано період роботи з 05.03.1986 по 17.05.1986 згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 через наявність виправлень в трудовій книжці та період з 06.09.1991 по 29.09.1991 згідно з записами трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 в колгоспі «Перемога», оскільки цей період врахований згідно з інформацією, зазначеною в довідці від 03.06.2024 № 41, а саме період з 01.02.1988 по 05.09.1991 (а.с. 11).
Також, при зверненні за призначенням пенсії позивачем була подана довідка про заробітну плату для обчислення пенсії від 22.04.2024 № 53-25/26 за період роботи з липня 1995 року по червень 2000 року, видана Чернігівським відділенням Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, достовірність якої була перевірена Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області, про що складено Акт від 09.07.2024 № 2500-0902-1/4837. За результатами перевірки Підприємством видано нову довідку від 11.04.2024 № 37, яка згідно з доводами позивача, відсутня в матеріалах його пенсійної справи.
Вважаючи протиправною бездіяльність ГУ ПФ України у Вінницькій області, ГУ ПФ України в Черкаській області щодо не зарахування зазначеного вище періоду роботи, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду виходить з такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Частиною 1 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-XII визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 48 Кодексу законів про працю України визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з п. 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Відповідно до п. 20 вказаного Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Отже основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці відповідач вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 20 січня 2021 року у справі №588/647/17.
За приписами п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (далі - Інструкція №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" визначено, що, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Пунктом 1.2 Інструкції №58 передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з пунктом 2.6 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
За приписами пункту 2.6 Інструкції №58, якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Таким чином, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника та сплати єдиного внеску покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Так, Верховний Суду у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17 сформував правову позицію, відповідно до якої, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці; неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 31 січня 2025 року у справі № 120/8471/23.
Окрім того, Верховний Суд у постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 677/831/17 зазначив, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Також Верховний Суд у постанові від 17 вересня 2025 року по справі №300/6565/23 наголосив, що відповідальною особою за правильність та повноту ведення трудових книжок є керівник підприємства, установи, організації або уповноважена ним особа, а не працівник. Тому позивач не може нести відповідальність за порушення вимоги ведення трудових книжок третіми особами (за неповноту вказаної інформації).
Як встановлено судом першої інстанції, ГУ ПФ України у Вінницькій області до страхового стажу позивача не зараховано період його роботи відповідно до запису трудової книжки з 05.03.1986 по 17.05.1986 через неясність виправлень у трудовій книжці.
Згідно з п.п. 2.3, 2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року № 162 (чинної у період роботи позивача у спірний період), усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
У випадку виявлення неправильних чи неточних записів відомостей про роботу виправлення здійснюються адміністрацією підприємства, де був внесений відповідний запис.
Аналіз вказаних положень вказує на те, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на відповідальну особу підприємства, установи, організації.
Колегія суддів звертає увагу, що записи про спірний період роботи скріплені підписом посадової особи роботодавця та його печаткою.
З огляду на зазначене, позивач не може бути позбавлений права на пенсійне забезпечення через неналежну організацію ведення обліку трудової книжки роботодавцем, а період з 05.03.1986 по 17.05.1986 має бути зарахований до його страхового стажу.
Щодо періоду роботи з 01.02.1988 по 29.09.1991 згідно з записами трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 , колегія суддів зазначає таке.
ГУ ПФ України у Вінницькій області у відзиві на позовну заяву зазначено, що зарахування періоду роботи в колгоспі «Перемога» здійснювалось відповідно до довідки від 03.06.2024 №41, в якій трудовий період діяльності позивача становить з 01.02.1988 по 05.09.1991.
Таким чином, спірним є не врахування виключно періоду з 06.09.1991 по 29.09.1991.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульовано Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затвердженими постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310, чинним на час членства у колгоспі позивача (далі - Основні положення).
Відповідно до п.п. 1, 2 Основних положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних положень).
Згідно з п. 6 Основних положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки (п. 8 Основних положень).
Цією постановою також затверджений зразок трудової книжки колгоспника, який передбачає, що трудова книжка колгоспника містить окремі розділи, зокрема: ІІІ членство в колгоспі, де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV відомості про роботу відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V трудова участь у громадському господарстві встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
Зміст наведених норм свідчить, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема, про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
Суд враховує, що архівна довідка 03.06.2024 №41 містить посилання на первинні документи, на підставі яких зазначено відомості про трудову діяльність позивача у період з 01.02.1998 по 05.09.1991.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що врахування відповідачем-2 відомостей архівної довідки без співставлення із відомостями трудової книжки колгоспника, які не потребують додаткового підтвердження уточнюючою довідкою, вказують на те, що пенсійним органом обрано найменш сприятливий для позивача варіант поведінки, а отже часткове зарахування стажу роботи з 01.02.1988 по 29.09.1991 на основі уточнюючої довідки всупереч записам трудової книжки колгоспника є протиправним.
Також, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки при призначенні пенсії позивачу незарахування спірних періодів трудової діяльності здійснювалось ГУ ПФ України у Вінницькій області, саме останнє необхідно зобов`язати зарахувати позивачу до страхового стажу період його роботи з 05.03.1986 по 17.05.1986 та з 06.09.1991 по 29.09.1991.
Щодо задоволення адміністративного позову про зобов`язання ГУ ПФ України в Чернігівській області з 05.05.2024 провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням страхового стажу за періоди роботи з 05.03.1986 по 17.05.1986 та з 06.09.1991 по 29.09.1991, з урахуванням виплачених сум, колегія суддів зазначає таке.
Положеннями п. 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, передбачено, що після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.
Викладене, на переконання колегії суддів, свідчить, що з урахуванням принципу екстериторіальності призначення пенсії у випадку скасування судом рішення про відмову в її призначенні має здійснюватися саме тим територіальним органом Пенсійного фонду України, якого було уповноважено розглядати подану особою заяву вперше. 
Відтак, у спірному випадку обов`язок щодо проведення перерахунку позивачу пенсії має бути покладено саме на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області як орган, який прийняв протиправне рішення про відмову у зарахуванні спірних періодів трудової діяльності позивача.
У свою чергу, до компетенції ж органу за місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) особи (у спірному випадку Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області) належить здійснення виплати пенсії після її призначення органом, який розглядає відповідну заяву.
За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення зазначених вище позовних вимог, однак, обираючи спосіб захисту порушених прав позивача, не врахував, яким саме територіальним органом Пенсійного фонду України вони мають бути відновлені за чинного правового регулювання.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосовано норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи в частині позовних вимог. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду - скасувати в частині.
Керуючись статтями 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області – задовольнити частково. 
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2025 року - скасувати в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з 05.05.2024 провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням страхового стажу за періоди роботи з 05.03.1986 по 17.05.1986 та з 06.09.1991 по 29.09.1991, з урахуванням виплачених сум, та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.
Ухвалити в указаній частині нове рішення, яким зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 05.05.2024 провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням страхового стажу за періоди роботи з 05.03.1986 по 17.05.1986 та з 06.09.1991 по 29.09.1991.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з 05.05.2024 провести виплату перерахованої пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням виплачених сум.
В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263, п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач В.В. Файдюк

Судді О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев

Повне судове рішення виготовлено 08 вересня 2026 року.