П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/4302/25	

Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.
Дата і місце ухвалення: 02.02.2026р., м. Одеса 

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Головуючого судді: Бойка А.В.,
суддів : Єщенка О.В.,
Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :
В лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила суд:
здійснити перерахунок та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 23.02.2016р. з урахуванням усього наявного відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 стажу роботи та даних її заробітної плати відповідно до довідок про заробітну плату №186/03-16 від 12.03.2014р., №168/02-09 від 12.03.2014р., з урахуванням її осучаснення відповідно до ст.ст. 27, 28 та ч. 2, 3 ст. 42 та пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.04.2020р. №251 та від 20.02.2019р. №124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», в чинній редакції на момент нарахування до фактичної виплати пенсії ОСОБА_1 , з нарахуванням компенсації втрати частини доходів;
здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2022р. №2050-ІІІ, на щомісячну суму пенсійних коштів ОСОБА_1 , нарахованих за кожен місяць періоду боргу з 23.02.2026р.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року позов задоволено.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 23.02.2016 року з урахуванням усього наявного відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 стажу роботи та даних її заробітної плати відповідно до довідок про заробітну плату №186/03-16 від 12.03.2014р., №168/02-09 від 12.03.2014р., з урахуванням її осучаснення відповідно до ст.ст. 27, 28 та ч. 2, 3 ст. 42 та пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.04.2020р. №251 та від 20.02.2019р. №124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», в чинній редакції на момент нарахування до фактичної виплати пенсії ОСОБА_1 , з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2022р. №2050-ІІІ, на щомісячну суму пенсійних коштів ОСОБА_1 , нарахованих за кожен місяць періоду боргу з 23.02.2026р.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1937,92 грн. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та не правильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення від 02.02.2026р., з ухваленням по справі нового судового рішення – про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
В своїй скарзі апелянт зазначає, що на виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 21.12.2020р. та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2021р. по справі №540/3411/20 Головним управлінням призначено ОСОБА_1 пенсію за віком з 23.02.2016р. За документами електронної пенсійної справи при загальному страховому стажі 16 років 06 місяців 21 день (коефіцієнт страхового стажу застосовується при обчисленні розміру пенсії відповідно до частини 1 статті 27 Закону №1058-IV) та за відсутності документального підтвердження інформації про розмір отримуваної ОСОБА_1 заробітної плати, розрахунок пенсії за віком позивачці проведено відповідно до частини 2 статті 27 Закону №1058-IV. Судом першої інстанції залишено поза увагою доводи апелянта про те, що нормами чинного законодавства не передбачено, що органи Пенсійного фонду України самостійно чи «приблизно» або в будь-який інший спосіб мають право визначати розмір заробітної плати (доходу) застрахованої особи для обчислення пенсії до часу запровадження персоніфікованого обліку застрахованих осіб (до 01.01.2004р.). Отже, Головним управлінням проведено розрахунок пенсії виключно за матеріалами електронної пенсійної справи ОСОБА_1 та у відповідності до норм чинного законодавства.
Також, апелянт посилається на те, що у ОСОБА_1 відсутній необхідний страховий стаж — 30 років (наявний стаж – 16 років), у зв`язку з чим відсутні законодавчі підстави для зобов`язання Головного управління здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 23.02.2016р., з урахуванням її осучаснення відповідно до ст.ст. 27, 28 та ч. 2, 3 ст. 42 та пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 року №251 та від 20.02.2019 року №124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», в чинній редакції на момент нарахування до фактичної виплати пенсії ОСОБА_1 .
Посилається апелянт і на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що виплата пенсії ОСОБА_1 припинена з 01.07.2024р. у зв`язку з неотриманням призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд, відповідно до пункту 4 частини першої статті 49 Закону №1058-IV. Так, згідно звітів про невиплату пенсій, наданих АТ “Укрпошта”, ОСОБА_1 не отримувала пенсію з січня 2024 року по червень 2024 року. А відтак, для проведення перерахунку та виплати пенсійних коштів необхідно здійснити поновлення пенсії. Натомість, ОСОБА_1 не вчинено жодних дій для поновлення виплати припиненої пенсії. Заява про поновлення пенсійних виплат відповідно до норм чинного законодавства до органів Пенсійного фонду України не подавалась.
Щодо висновку суду про наявність підстав для зобов`язання Головного управління здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», на щомісячну суму пенсійних коштів ОСОБА_1 , нарахованих за кожен місяць періоду боргу з 23.02.2016р., то апелянт зазначає, що коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду. Отже, визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону №2050-III, є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів.
ОСОБА_1 подала письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу ГУ ПФУ в Херсонській області залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін. Позивач зазначає, що суд першої інстанції правильно встановив, що відповідач протиправно здійснив розрахунок пенсії ОСОБА_1 в ручному режимі «Макетна обробка», зазначивши в графі «Особливості» — «Не підлягають МП, признач. за ріш. суду в тверд. розм.», а доводи апелянта про те, що рішення суду по справі №540/3411/20 зобов`язувало лише «призначити пенсію», є безпідставними. Закон України №1058-IV не містить жодних застережень щодо встановлення фіксованого (твердого) розміру пенсійної виплати та жодної заборони перерахунків пенсій осіб, які постійно проживають за межами України. Призначення пенсії відповідно до Закону автоматично включає всі передбачені Законом механізми перерахунку та індексації - це невід`ємна складова пенсійного забезпечення. Суд першої інстанції правильно зазначив, що з моменту призначення виплати пенсії ОСОБА_1 користується усіма правами на підвищення та перерахунок пенсії згідно з Законом №1058-IV, будь-яких обмежень її прав як пенсіонера, якому призначено виплату пенсії за рішенням суду, наведеним Законом не встановлено.
Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного:
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 21.12.2020р., яке було змінено постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2021р. по справі №540/3411/20, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 №212850002105 від 04.03.2020р. та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 23.02.2016 року.
На виконання судового рішення по справі №540/3411/20 ГУ ПФУ в Херсонській області призначено ОСОБА_1 пенсію за віком з 23.02.2016р. за документами електронної пенсійної справи. 
Як стверджує відповідач, при загальному страховому стажі 16 років 06 місяців 21 день та за відсутності документального підтвердження інформації про розмір отримуваної ОСОБА_1 заробітної плати, розрахунок пенсії за віком позивачу проведено відповідно до частини 2 статті 27 Закону №1058-IV. Розмір пенсії ОСОБА_1 з 23.02.2016р. становить 949,00 грн.
Як вбачається з рішення відповідача №212850006485 від 01.01.2024р., пенсія ОСОБА_1 нарахована в розмірі, який відповідає розміру пенсії станом на 2016 рік, а не на час її фактичної виплати. 
Також, до пенсії позивача застосовано окремий порядок поновлення, який не передбачений Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, а саме - зазначено, що пенсія призначена в твердому розмірі, без проведення МП (масових перерахунків), в розмірі менше прожиткового мінімуму.
Зазначене стало підставою для звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_1 , виходив з того, що відповідач незаконно здійснив розрахунок пенсії позивача в ручному режимі «Макетна обробка» зазначивши в графі «Особливості» - «Не підлягають МП, признач. за ріш. суду в тверд. Розм». Суд зазначив, що враховуючи, що рішення суду по справі №540/3411/20 не містить застережень щодо встановлення твердого розміру пенсійної виплати позивачеві та щодо того, що пенсія позивача не підлягає масовим перерахункам, а також, враховуючи, що Закон №1058-IV не містить застережень щодо встановлення фіксованого (твердого) розміру пенсійної виплати та заборону перерахунків пенсій осіб, які постійно проживають за межами України, у спірних правовідносинах відповідачем порушено право позивача на належний розрахунок пенсії. 
Суд звернув увагу, що з моменту поновлення виплати пенсії позивач користується усіма правами на підвищення та перерахунок пенсії відповідно до вимог Закону №1058-IV, будь-яких обмежень її прав як пенсіонера, якому призначено виплату пенсії за рішенням суду, наведеним Законом не встановлено. Виконання вимог закону, в тому числі, щодо проведення підвищення та перерахунку пенсій є обов`язком відповідача.
За висновками суду, оскільки не проведення виплати пенсії позивачу відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, тому перерахунок виплати пенсії має проводитися з нарахуванням компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та їх задоволення з огляду на наступне.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV).
За приписами статті 1 Закону №1058-ІV:
- мінімальна пенсія - державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом;
- пенсійні виплати - грошові виплати в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, що здійснюються у вигляді пенсії, довічної пенсії або одноразової виплати;
- пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до ст.7 Закону №1058-ІV принципами загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, поряд з іншими, є рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат, державна гарантія реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом, відповідальність суб`єктів системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.
Відповідно до статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Статтею 27 Закону №1058-ІV встановлений порядок визначення розміру пенсії за віком.
Стаття 28 Закону визначає мінімальний розмір пенсії за віком.
Зокрема, частиною 1 статті 28 Закону №1058-ІV у редакції, чинній на дату призначення позивачу пенсії, передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.
За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.
Згідно ч.2 ст.28 Закону №1058-ІV, з 1 січня 2018 року для осіб, які досягли віку 65 років, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі 40 відсотків мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, але не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
Частиною 3 статті 28 Закону №1058-ІV передбачено, що за наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено абзацом першим частини першої цієї статті, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі, пропорційному до наявного страхового стажу, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
Для пенсій, призначених після 1 січня 2018 року, мінімальний розмір пенсії за віком, передбачений абзацом першим цієї частини, виплачується після досягнення особою віку 65 років. До досягнення цього віку таким особам може бути призначена державна соціальна допомога на умовах і в порядку, визначених Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям».
Як вже зазначалося колегією суддів, на виконання судового рішення у справі №540/3411/20 з 23.02.2016р. позивачу призначено пенсію за віком за документами електронної пенсійної справи при наявності страхового стажу 16 років 6 місяців 21 дні у розмірі 949,00 грн.
У зв`язку з відсутністю у позивача страхового стажу, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону №1058-ІV, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі, пропорційному до наявного страхового стажу, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
Приписами ст.42 Закону №1058-ІV встановлено, що для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
Розмір, дата та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.
З 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а також у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму/мінімальної заробітної плати. Пенсіонерам, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), після звільнення з роботи або припинення такої діяльності пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність/мінімальної заробітної плати, визначених законом на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності.
З аналізу наведених правових норм вбачається, що для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, та у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а також у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 Закону №1058-ІV, при цьому, перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму/мінімальної заробітної плати.
Разом з тим, зі змісту рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 21.12.2020р. та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2021р. по справі №540/3411/20 вбачається, що вони не містять жодних застережень щодо встановлення твердого розміру пенсійної виплати позивачеві та щодо того, що пенсія позивача не підлягає масовим перерахункам.
З аналізу вищенаведених обставин та їх правового регулювання колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при призначенні позивачеві пенсії відповідачем безпідставно встановлено особливість - «Не підлягає МП, признач.за ріш.суду в тверд.розм.», що призвело до порушення права позивача на підвищення розміру її пенсії відповідно до ст.42 Закону №1058-ІV.
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б надавали право Пенсійному фонду встановлювати особливості виконання рішення суду в наведений спосіб.
Виконання вимог закону, в тому числі, щодо проведення підвищення та перерахунку пенсій, є обов`язком відповідача.
Твердження відповідача про те, що будь-які зобов`язання щодо проведення перерахунків пенсійної виплати на органи Пенсійного фонду судом не покладалося, є необґрунтованими і такими, що суперечать Конституції України та Закону №1058-IV, оскільки відповідач зобов`язаний проводити автоматичні перерахунки пенсії, які передбачені вказаним Законом.
Позивач отримав право на призначення пенсії за віком і відповідач зобов`язаний це право реалізовувати шляхом проведення подальших перерахунків, незалежно від того, призначена пенсія добровільно чи за рішенням суду.
Щодо доводу апелянта про недостатність страхового стажу (16 років замість 30), то колегія суддів зазначає, що стаж у 30 років (для жінок), передбачений п. 4-1 Прикінцевих положень та абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону №1058-IV, є вимогою для отримання мінімального розміру пенсії за віком у повному обсязі. Проте, це не означає, що особа з неповним стажем позбавляється права на перерахунок пенсії відповідно до ч. 2, 3 ст. 42 Закону № 1058-IV. 
Частина 3 статті 28 Закону №1058-IV прямо передбачає порядок визначення розміру пенсії за віком при неповному стажі, а не відмову від перерахунку пенсії.
Сам відповідач у рішенні №212850006485 від 01.01.2024р. нарахував позивачу пенсію, визначивши її розмір відповідно до ч.3 ст.28 Закону №1058-IV, що підтверджує, що Закон передбачає призначення пенсії при неповному стажі. Проте, замість проведення автоматичних масових перерахунків відповідач протиправно зафіксував розмір пенсії на рівні 949,00 грн. на весь період з 2016р., тоді як мінімальний розмір пенсії за цей період неодноразово змінювався відповідно до змін прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати.
Та обставина, що виплата пенсії ОСОБА_1 припинена з 01.07.2024р. у зв`язку з неотриманням призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд, відповідно до пункту 4 частини першої статті 49 Закону №1058-IV, не впливає на висновок суду у даній справі щодо порушення органом ПФУ права позивача на здійснення перерахунку її пенсії. 
Питання щодо поновлення виплати пенсії позивачу виходить за межі позовних вимог та не підлягає вирішенню під час розгляду цієї справи.
На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 1 Закону України від 19 жовтня 2000 року №2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон №2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно статті 2 Закону №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру:
пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством);
соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення), сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
У відповідності до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Згідно зі статтею 4 цього Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
З метою реалізації Закону №2050-ІІІ Уряд прийняв постанову від 21 лютого 2001 року №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).
Пунктами 2, 3 вказаного Порядку передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.
Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.
Зміст зазначених норм права дає підстави дійти висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. Виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
Тобто, законодавець пов`язує виплату компенсації втрати частини доходів з виплатою основної суми доходу.
Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 24 січня 2023 року по справі №200/10176/19-а, від 31 липня 2024 року по справі №480/1704/19, від 21 серпня 2024 року у справі №200/63/23.
Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Такі кошти спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29.03.2023р. у справі №120/9475/21-а, від 15.10.2020р. у справі №240/11882/19, від 13.01.2020р. у справі №803/203/17 та від 22.06.2018р. у справі №810/1092/17, які також враховуються судом при вирішенні даної справи відповідно до частини 5 статті 242 КАС України.
Верховний Суд у постанові від 24.01.2025р. у справі №380/1607/24 зазначив, що право на компенсацію втрати частини доходу в особи пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати. Компенсація, передбачена положеннями Закону №2050-ХІІІ і Порядку №159, виплачується саме у разі порушення строків виплати доходу, а не у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі судового рішення, несвоєчасного виконання рішення суду тощо.
Аналогічний підхід застосував Верховний Суд у постанові від 04.09.2025р. у справі №420/16557/24, за наслідком розгляду спірних правовідносин щодо виплати компенсації втрати частини доходу, у зв`язку з його несвоєчасною виплатою, в якій суд за наслідком розгляду касаційної скарги позивача, посилаючись на вищевказану позицію Верховного Суду у справі №380/1607/24, також виснував, що виплата компенсації здійснюється у разі порушення строків виплати доходу, а не у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі судового рішення, несвоєчасного виконання рішення суду тощо.
Колегія суддів зазначає, що право на компенсацію втрати частини доходу в особи пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати. Компенсація, передбачена Законом №2050-ІІІ і Порядком №159, виплачується саме у разі порушення строків виплати доходу, а не у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі судового рішення, несвоєчасного виконання рішення суду тощо, тому доводи апеляційної скарги ГУ ПФУ в Херсонській області у відповідній частині відхиляються судом.
Підсумовуючи викладене колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про задоволення позову, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		А.В. Бойко	
Судді	  	О.В. Єщенко   О.А. Шевчук