номер провадження справи 5/78/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2026 Справа № 908/1079/26
м. Запоріжжя Запорізької області 

Господарський суд Запорізької області у складі судді Проскурякова К.В. при секретарі судового засідання Шельбуховій В.О., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи
за позовом: Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області (63523, Харківська область, Чугуївський район, смт Новопокровка, вул. Дворянська, буд. 9А; код ЄДРПОУ 04396874)
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжжяелектропостачання" (69063, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. 35; код ЄДРПОУ 42093239)
про визнання недійсною додаткової угоди № 2 від 01.03.2026 
до договору № 165 від 18.12.2025 та стягнення 29 231,33 грн.
За участю представників сторін:
Від позивача: Бречко М.П. (в режимі відеоконференції) - ордер серії ВК №1222969 від 29.04.2026;
Від відповідача: Краснокутська Ю.О. (в залі суду) – довіреність №6 від 02.01.2026;
Стрижак П.В. ( в залі суду) – довіреність № 18 від 20.05.2026;
СУТЬ СПОРУ
01.05.2026 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області до Товариства з обмеженою відповідальністю “Запоріжжяелектропостачання” про визнання недійсною додаткової угоди № 2 від 01.03.2026 до договору № 165 від 18.12.2025 та стягнення 29231,33грн.
01.05.2026 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу №908/1079/26 розподілено судді Проскурякову К.В.
Ухвалою суду від 06.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/1079/26 в порядку загального позовного провадження, присвоєно справі номер провадження – 5/78/26 та підготовче засідання призначено на 03.06.2026 о 10 год. 30 хв. з повідомленням (викликом) сторін. Явку представників сторін визнано обов`язковою. 
Ухвалою від 01.06.2026 заяву Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 26.05.2026 про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції задоволено та вирішено судові засідання по справі №908/1079/26 проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням підсистеми “Електронний суд” ЄСІКС.
Ухвалою суду від 03.06.2026 підготовче засідання відкладено на 24.06.2026 об 11 год. 00 хв. з повідомленням (викликом) сторін, яке вирішено проводити в режимі відеоконференції.
Ухвалою суду від 24.06.2026 в задоволенні клопотання ТОВ “Запоріжжяелектропостачання” від 01.06.2026 про зупинення провадження у справі відмовлено, продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, перше судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 08.07.2026 о 12 год. 00 хв. з повідомленням (викликом) сторін, яке вирішено проводити в режимі відеоконференції.
У судовому засіданні 08.07.2026 судом оголошено перерву до 05.08.2026 об 11 год. 00хв.
Ухвалою суду від 03.08.2026 заяву Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області про забезпечення проведення судового засідання, що призначено на 05.08.2026 об 11 год. 00 хв. в режимі відеоконференції у приміщенні іншого суду задоволено. 
Позивач обґрунтовує свої вимоги посилаючись на ст. 203, 215, 1212 ЦК України та вказує, що оскаржувана додаткова угода була укладена з порушенням вимог п.п. 7 п. 19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 року № 1178 та пі.п.7 пункту 12.12 Договору № 165 від 18.12.2025 року. Позивач зазначає, що відповідно до погодженого сторонами порядку зміни ціни, коефіцієнт коливання (Кколивання) розраховується за формулою Сц2/Сц1. Оскільки додатковою угодою № 1 від 01.02.2026 року сторони внесли попередні зміни до ціни, то місяцем останнього визначення ціни (внесення змін) є лютий 2026 року. Відповідно, за твердженням Позивача, показник Сц1 (середньозважена ціна РДН за місяць визначення ціни) має визначатися за лютий 2026 року (10,04828 грн./кВт.год. без ПДВ). Оскільки місяцем, що передує березневій зміні ціни, також є лютий 2026 року, показник Сц2 також дорівнює ціні РДН за лютий 2026 року (10,04828 грн./кВт.год. без ПДВ). Таким чином, на переконання Позивача, Кколивання = 10,04828 / 10,04828 = 1, що виключає можливість підвищення ціни електричної енергії з 01.03.2026 року, а ціна мала залишитися на рівні 10,679949 грн./кВт.год. з ПДВ. Крім того, Позивач вказує на порушення Відповідачем строку попередження про зміну ціни за 20 днів до її застосування, передбаченого пунктами 4.4 та 12.6 Договору. 
Відповідач проти позовних вимог заперечує повністю з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях, зокрема зазначивши, що розрахунок ціни за додатковою угодою № 2 виконано у повній відповідності до економічного змісту Договору та Особливостей № 1178. Підхід Позивача, який передбачає порівняння середньозваженої ціни за лютий 2026 року із самою собою, математично завжди призводить до значення коефіцієнта "1", що повністю нівелює і блокує погоджений сторонами механізм коригування ціни при стрімкому зростанні вартості електричної енергії на ринку. При укладенні додаткової угоді № 1 від 01.02.2026 року для розрахунку ціни використовувався ринковий показник за січень 2026 року (оскільки він був календарним місяцем, що передував лютому). Відповідно, для коректного визначення динаміки коливання ринку станом на 01.03.2026 року порівняння має здійснюватися між показником за лютий 2026 року (місяць, що передує зміні) та показником за січень 2026 року (базовий показник попередньої додаткової угоди). Такий розрахунок дає Кколивання = 1,1989, що відображає реальне зростання цін на ринку "на добу наперед" на 19,89%. Позивач підписав додаткову угоду № 2 добровільно, без будь-яких зауважень, погодившись із новою ціною, та повністю оплатив поставлений у березні 2026 року обсяг електричної енергії (16 171 кВт.год.) за ціною 12,487587 грн./кВт.год. з ПДВ. Оскільки додаткова угода виконана сторонами в повному обсязі, вимоги про визнання її недійсною та стягнення коштів є безпідставними та суперечать принципу належного виконання зобов`язань та свободи договору.
У своїй відповіді на відзив Позивач вказав, що спірні правовідносини стосуються постачання електричної енергії за вільними цінами, а тому посилання постачальника на норми, що регулюють універсальні послуги, є повністю помилковими. Позивач підтверджує, що Договір № 165 був укладений за результатами запиту пропозицій через електронний каталог Prozorro, умови якого Відповідач добровільно прийняв при поданні тендерної пропозиції. Процедура зміни ціни була грубо порушена постачальником, оскільки лист-пропозиція від 27.02.2026 року був надісланий на електронну пошту лише 02.03.2026 року, що порушує погоджений сторонами письмовий порядок повідомлення та обов`язковий 20-денний строк. Спираючись на судову практику у справі № 924/934/25, замовник зазначає, що недотримання строку попередження є самостійною підставою для визнання додаткової угоди недійсною. Позивач доводить математичну помилковість розрахунку ціни, вказуючи, що буквальне застосування погодженої формули у пп. 7 п. 12.12 Договору дає коефіцієнт коливання « 1», оскільки місяцем попередньої зміни ціни за Додатковою угодою № 1 є лютий 2026 року. Неправомірне збільшення ціни призвело до зменшення обсягів постачання електричної енергії, що суперечить господарській меті закупівлі та зумовлює неефективне використання бюджетних коштів. Позивач відкидає посилання Відповідача на нерелевантну судову практику щодо ДТП, оренди землі та розробки програмного забезпечення, оскільки обставини у цих справах не є подібними до цього спору. Водночас замовник посилається на правові висновки Верховного Суду у справі № 915/790/24 щодо обов`язковості суворого дотримання сторонами порядку зміни ціни за одиницю товару в публічних закупівлях. Позивач обґрунтовує ефективність обраного способу захисту, зазначаючи, що одночасне заявлення вимог про визнання угоди недійсною та стягнення переплати повністю відповідає практиці Великої Палати Верховного Суду.
Відповідач у своїх запереченнях на відповідь на відзив зазначив, що ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» є законним постачальником електричної енергії та здійснює свою діяльність у повній відповідності до вимог законодавства. Відповідь на відзив Позивача не містить нових належних і допустимих доказів, які б спростовували раніше викладені доводи енергопостачальника. Відповідач вказує на безпідставність зведення всього спору до порушення процедури повідомлення про зміну ціни, оскільки недійсність правочину за статтями 203 і 215 ЦК України пов`язана лише з порушеннями на момент його укладення. Порушення строку або порядку попередження, передбаченого ПРРЕЕ чи договором, за твердженням постачальника, є питанням виконання зобов`язань і не тягне за собою недійсність додаткової угоди. Підписання Додаткової угоди № 2 уповноваженими представниками сторін, її повне виконання та оплата з боку споживача підтверджують факт вільного погодження нової ціни. Відповідач відкидає доводи Позивача про укладення правочину під впливом помилки, оскільки позов не заявлено на підставі статті 229 ЦК України і жодних доказів такої помилки замовником не надано. Постачальник наполягає, що запропоноване Позивачем тлумачення формули (порівняння лютого з лютим) повністю позбавляє змісту механізм коливання цін, оскільки коефіцієнт завжди дорівнюватиме одиниці. З огляду на це, Відповідач вважає свій розрахунок (порівняння показників за лютий та січень) єдиним логічним підходом, який забезпечує дієвість погодженої сторонами формули. Вимога про стягнення коштів є похідною, а оскільки додаткова угода є чинною правовою підставою платежу, то підстави для застосування ст. 1212 ЦК України повністю відсутні. Крім того, одночасне посилання Позивача на положення про двосторонню реституцію за ст. 216 та кондикцію за статтею 1212 ЦК України є взаємовиключним.
Наявні матеріали дозволяють розглянути справу по суті. 
Відповідно до ст. 197 Господарського процесуального кодексу України, судове засідання 05.08.2026 здійснювалось в режимі відеоконференції і фіксувалось з використанням підсистеми “Електронний суд” ЄСІКС.
У судовому засіданні 05.08.2026 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, заслухавши представників сторін, суд
ВСТАНОВИВ:
Згідно пункту 3 - 7 Закону «Про публічні закупівлі» , яким установлено, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, особливості здійснення закупівель товарів, робіт та послуг для замовників, передбачених цим Законом (далі - Особливості), визначаються Кабінетом Міністрів України із забезпеченням захищеності таких замовників від воєнних загроз та з дотриманням вимог, встановлених пунктом 3-8 цього розділу.
На виконання вказаних положень Закону Кабінетом Міністрів України постановою № 1178 від 12.10.2022 року затверджено ОСОБЛИВОСТІ здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України “Про публічні закупівлі”, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування (далі – Особливості). 
З дати набрання чинності постанови КМУ № 1178 (19.10.2022) Позивач здійснює закупівлі у відповідності до вимог Закону з урахуванням норми Особливостей.
18 грудня 2025 року між Позивачем (Споживач) та Відповідачем (Постачальник) за результатами публічних закупівель (запит пропозицій постачальників № UA-2025-12-10-022015-a) укладено Договір № 165 про постачання електричної енергії споживачу (далі — Договір).
Відповідно до п. 1.1 Договору, Постачальник зобов`язався постачати електричну енергію, а Споживач — оплачувати її вартість згідно з умовами Договору. Обсяг закупівлі становив 300 000 кВт.год., а початкова ціна за 1 кВт.год. становила 9,053004 грн. з ПДВ (п. 2.4, 4.2 Договору).
Також сторони у п. 4.2 Договору погодили спосіб визначення ціни електричної енергії (1 кВт.год.): Ціна 1 кВт.год = (Цінасередньозважена + Ціна _передачі + К)*1,2 грн з ПДВ, де:
- Ціна середньозважена — ціна в гривнях за 1 кВт.год електричної енергії, яка відповідає середньозваженій ціні РДН/ВДР у торгівельній зоні "ОЕС України";
- Ціна _передачі — ціна (тариф) на передачу електричної енергії в гривнях за 1 кВт.год електричної енергії, встановлена постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, № 2009 від 05.12.2025 р;
- К — коефіцієнт націнки постачальника електричної енергії;
- 1,2 — числове значення ПДВ;
До ціни електричної енергії не включається ціна (тариф) послуги з розподілу електричної енергії. Споживач проводить оплату за послугу з розподілу електричної енергії безпосередньо оператору системи, з яким Споживач має діючий договір споживача про надання послуг з розподілу. На дату укладання договору ціна складових 1 кВт.год. становить: 9,053004 грн. 1 кВт.год. = (6,21693 грн. Цінасередньозважена + 0,71368 грн. Ціна передачі + 0,61356 грн. К) * 1,2
Ціна електричної енергії, в тому числі за одиницю кіловат години може змінюватися у випадках та в порядку визначеному п.12.12. даного Договору.
Згідно п. 12.6 Договору Постачальник має повідомити про зміну будь-яких умов Договору Споживача не пізніше, ніж за 20 днів до їх застосування з урахуванням інформації про право Споживача розірвати Договір. Постачальник зобов`язаний повідомити Споживача в порядку, встановленому законом, про будь-яке збільшення/зменшення ціни і про право припинити дію договору без сплати будь-яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації Постачальнику, якщо Споживач не приймає нові умови.
Згідно з п. 12.11 Договору усі повідомлення за цим Договором вважаються зробленими належним чином, якщо вони здійснені в письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, вручені кур`єром або особисто за зазначеними в цьому Договорі адресами Сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача.
Згідно з підпунктом 7 пункту 12.12 Договору сторони визначили, що істотні умови даного Договору, в тому числі ціна за одиницю Товару, можуть змінюватися шляхом укладення відповідної додаткової угоди до даного Договору у наступних випадках:
7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS, регульованих цін (тарифів), нормативів, середньозважених цін на електроенергію на ринку "на добу наперед", що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни.
Сторони погоджуються, що зміна ціни за 1 кВт.год. у зв`язку із зміною регульованих цін (тарифів) здійснюється у такому порядку:
- підставою для зміни ціни є письмове звернення Сторони Договору, у разі зміни тарифу на послугу з передачі електричної енергії, який змінений на підставі рішення регулятора - постанови НКРЕКП, оприлюдненої на офіційному веб-сайті НКРЕКП та на власному веб-сайті Оператора системи передачі;
- письмове звернення про зміну тарифу на послугу з передачі електричної енергії обов`язково має містити номер та дату прийняття рішення регулятором - постанови НКРЕКП, якою затверджено нові тарифи на послугу з передачі електричної енергії та дату введення в дію нового тарифу;
- нову (змінену) ціну за одиницю послуги з передачі електричної енергії (1 кВт.год.) у разі затвердження нового тарифу Сторони застосовують з дня введення в дію постанови НКРЕКП або нового тарифу на послугу з передачі електричної енергії;
- сторони погоджуються про можливість застосування частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України при внесенні змін до даного договору із підстав, які описані у даному пункті;
- зміна ціни відбувається за наступною формулою: Ціна 1 кВт.год. становить: _____ грн. 1 кВт.год. = (_____ грн. Ціна _середньозважена + _____ грн. Ціна _передачі + _____ грн. К) * 1,2, де застосовується:
- Ціна _передачі - новий тариф на послугу з передачі електричної енергії в гривнях за 1 кВт.год. електричної енергії, встановлений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
- сторони погоджуються, що зміна ціни за 1 кВт.год. у зв`язку із зміною середньозваженої ціни на ринку "на добу наперед" здійснюється у такому порядку:
- підставою для зміни ціни є письмове звернення Сторони Договору, у разі зміни середньозваженої ціни на електричну енергію на ринку "на добу наперед";
- сторони погоджуються, що Сторона, яка звертається з пропозицією про внесення змін з підстав визначених даним пунктом обов`язково до письмового звернення надає документ, який підтверджує зміни середньозважених цін на електроенергію на ринку "на добу наперед";
- сторони домовилися, що документ, який підтверджує зміну середньозваженої ціни на електроенергію на ринку "на добу наперед" є роздруківки з офіційного вебсайту Оператора ринку (https://www.oree.com.ua) з інформацією щодо середньозваженої ціни електричної енергії на РДН ОЕС України;
- у разі зміни середньозваженої ціни на електроенергію на ринку "на добу наперед" така ціна застосовується із дати звернення Сторони щодо зміни ціни або з іншої дати зазначеної Сторонами у додатковій угоді до даного договору, але в будь-якому випадку на майбутні періоди постачання;
- зміна ціни відбувається за наступною формулою: 
Ціна 1 кВт.год. становить: ___грн. 1 кВт.год. = (К коливання * Ціна середньозважена + Ціна передачі+ К) * 1,2, де:
Ціна середньозважена — ціна в гривнях за 1 кВт.год електричної енергії, яка визначена Сторонами на день укладання даного Договору або останньої укладеної додаткової угоди до цього Договору, як середньозваженій ціні РДН у торгівельній зоні "ОЕС України";
Ціна _передачі — ціна (тариф) на передачу електричної енергії за 1 кВт.год електричної енергії, встановлена постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, № ____від ____ р;
- К — коефіцієнт націнки постачальника електричної енергії;
- Кколивання — коефіцієнт коливання ціни за одиницю електричної енергії, який на момент укладення Договору становить 1 (один) і, у разі зміни ціни за одиницю електричної енергії, визначається за формулою: Кколивання = Сц2/Сц1:
де Сц2 — загальна середньозважена ціна на електроенергію на ринку "на добу наперед" у торгівельній зоні "ОЕС України" за відповідний календарний місяць, що передує місяцю зміни ціни, грн./кВт.год. без ПДВ,
Сц1 — загальна середньозважена ціна на електроенергію на ринку "на добу наперед" у торгівельній зоні "ОЕС України" за місяць, в якому було визначено ціну Договору (або внесені зміни до Договору в частині зміни ціни за одиницю товару), грн./кВт.год. без ПДВ.
Суд зазначає, що не заповнення реквізитів у бланку формули Ціна _передачі підпункту 7 п. 12.12 є технічною опискою (пропуском шаблону) під час підписання договору. Оскільки дійсні реквізити Постанови НКРЕКП (№ 2009 від 05.12.2025 р.) та розмір тарифу в цій частині були узгоджені сторонами у пункті 4.2 договору.
Також судом встановлено, що 01 лютого 2026 року сторони, відповідно до умов п.п. 7 п. 12.12 Договору, уклали Додаткову угоду № 1, за умовами якої у зв`язку зі зміною середньозваженої ціни на ринку «на добу наперед» в ОЕС України, відповідно до інформації оприлюдненої на сайті АТ «Оператор ринку» https://www.oree.com.ua/, порядок зміни яких передбачений підпунктом 7 пункту 12.12 Договору, Сторони дійшли згоди:
1. Сторони домовились, що ціна за 1 кВт.год складає 10,679949 грн. з ПДВ.
2. Сторони домовились змінити ціну в Договорі, що встановлена пунктом 4.3. Договору, та викласти пункт 4.3. Договору в наступній редакції:
« 4.3. Загальна вартість даного договору визначається за наступною формулою: Цдог. = Vобсяг х ціна 1 кВт.год та становить 2 715 898,62 грн. в тому числі ПДВ 20% 452 649,77 грн.
Цдог. – загальна ціна договору;
Vобсяг - обсяг закупівлі електричної енергії, кВт*год, який визначений умовами даного договору.
Ціна 1 кВт.год – за одиницю кіловат години електричної енергії, яка визначена у відповідності до умов даного Договору.».
3. Сторони домовились зменшити обсяг закупівлі за Договором, що встановлений пунктом 2.4. Договору та викласти пункт 2.4. Договору в наступній редакції:
« 2.4. Обсяг закупівлі електричної енергії (Товару) складає 258303 кВт/год.».
4. Сторони домовились Додаток № 3 «Обсяги електричної енергії на 2026 р.» до Договору викласти в новій редакції у зв`язку із чим Додаток № 3 до Договору в редакції від 18.12.2025р. втрачає чинність.
5. Усі інші умови Договору залишаються незмінними і Сторони підтверджують по них свої зобов`язання.
6. Додаткова угода складена у двох примірниках, що мають однакову юридичну силу та є невід`ємною частиною Договору.
7. Додаткова угода набирає чинності з дня її підписання та поширює свою дію на відносини з 01.02.2026р. і діє протягом терміну дії Договору.
27 лютого 2026 року Відповідач листом № 815/88 звернувся до Позивача з пропозицією змінити ціну з 01.03.2026 року у зв`язку із зростанням середньозваженої ціни РДН у лютому 2026 року до 10,04828 грн./кВт.год. без ПДВ.
01 березня 2026 року сторони підписали Додаткову угоду № 2, якою у зв`язку зі зміною середньозваженої ціни на ринку «на добу наперед» в ОЕС України, відповідно до інформації оприлюдненої на сайті АТ «Оператор ринку» https://www.oree.com.ua/, порядок зміни яких передбачений підпунктом 7 пункту 12.12 Договору, Сторони дійшли згоди:
1. Сторони домовились, що ціна за 1 кВт.год складає 12,487587 грн. з ПДВ.
2. Сторони домовились змінити ціну в Договорі, що встановлена пунктом 4.3. Договору, та викласти пункт 4.3. Договору в наступній редакції:
« 4.3. Загальна вартість даного договору визначається за наступною формулою: Цдог. = Vобсяг х ціна 1 кВт.год та становить 2 715 896,49 грн. в тому числі ПДВ 20% 452 649,42 грн.
Цдог. – загальна ціна договору;
Vобсяг - обсяг закупівлі електричної енергії, кВт*год, який визначений умовами даного договору.
Ціна 1 кВт.год – за одиницю кіловат години електричної енергії, яка визначена у відповідності до умов даного Договору.».
3. Сторони домовились зменшити обсяг закупівлі за Договором, що встановлений пунктом 2.4. Договору та викласти пункт 2.4. Договору в наступній редакції:
« 2.4. Обсяг закупівлі електричної енергії (Товару) складає 227727 кВт/год.».
4. Сторони домовились Додаток № 3 «Обсяги електричної енергії на 2026 р.» до Договору викласти в новій редакції у зв`язку із чим Додаток № 3 до Договору в редакції від 18.12.2025р. втрачає чинність.
5. Усі інші умови Договору залишаються незмінними і Сторони підтверджують по них свої зобов`язання.
6. Додаткова угода складена у двох примірниках, що мають однакову юридичну силу та є невід`ємною частиною Договору.
7. Додаткова угода набирає чинності з дня її підписання та поширює свою дію на відносини з 01.03.2026р. і діє протягом терміну дії Договору.
З матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами, що у березні 2026 року Відповідач поставив, а Позивач прийняв електричну енергію в обсязі 16 171 кВт.год. на суму 201 936,78 грн., що підтверджується Актом приймання-передачі та рахунком на оплату від 08.04.2026р. Позивач повністю оплатив спожиту електроенергію платіжними інструкціями № 315 та № 316 від 16.04.2026р.
Також судом встановлено, що під час виконання умов Договору про постачання електричної енергії споживачу № 165 від 18.12.2025 року та у зв`язку з ініціюванням зміни ціни з 01.03.2026 року сторони здійснювали між собою листування.
Так, листом № 815/88 від 27.02.2026 року Постачальник (ТОВ «Запоріжжяелектропостачання») звернувся до замовника (селищної ради) з офіційною пропозицією збільшити ціну електричної енергії з 1 березня 2026 року з тих підстав, що наприкінці лютого АТ «Оператор ринку» оприлюднило середньозважені ціни РДН за повний календарний місяць лютий 2026 року, які продемонстрували стрімке зростання ринку. До листа було додано проект Додаткової угоди № 2 та роздруківки цін з офіційного сайту АТ «Оператор ринку».
Цей лист був фактично надісланий Постачальником електронною поштою та отриманий Споживачем лише 02.03.2026 року, на що вказує Позивач як порушення умов Договору щодо процедурних строків повідомлення.
Листом № ВДВ26/54 від 08.03.2026 Постачальник (ТОВ «Запоріжжяелектропостачання») направив на адресу селищної ради первинні бухгалтерські документи для оплати спожитого у березні обсягу енергії з додатками: Акт приймання-передачі товарної продукції за березень 2026 року (у двох примірниках) з вимогою підписати, скріпити печаткою та повернути один примірник, а також Рахунок на оплату № 8880016500126260319 від 08.04.2026 року на загальну суму 201 936,78 грн. 
Досліджуючи наданий Відповідачем вказаний супровідний лист № ВДВ26/54, суд виявив хронологічну розбіжність: сам лист датований 08.03.2026 року, проте до нього додано Рахунок на оплату № 8880016500126260319 від 08.04.2026 року та Акт приймання-передачі за весь фактично спожитий у березні 2026 року обсяг електричної енергії. 
Оцінюючи зазначену розбіжність за правилами ст. 86 ГПК України, суд констатує, що вона є очевидною технічною опискою постачальника при датуванні супровідного листа. Вказана технічна неточність жодним чином не спростовує факт реального виконання умов Додаткової угоди № 2, оскільки березневий обсяг електричної енергії (16 171 кВт·год) був фактично поставлений, прийнятий Споживачем без заперечень та повністю оплачений згідно з Рахунком від 08.04.2026 року платіжними інструкціями № 315 та № 316 від 16.04.2026 року. Відтак, дана описка не свідчить про фіктивність чи недійсність Додаткової угоди № 2 в момент її укладення (01.03.2026 року)
Листом № 02-01-24/722 від 20.03.2026 року Споживач (Новопокровська селищна рада) звернулася до Постачальника з офіційною вимогою про скасування Додаткової угоди № 2 та повернення до попередньої ціни, з тих підстав, що Споживач підписав Додаткову угоду № 2 «під впливом помилки». При цьому Замовник надав у листі власний математичний розрахунок коефіцієнта коливання ціни (Кколивання?=Сц2?/Сц1), наполягаючи на тому, що оскільки попередня зміна відбулася в лютому (Додаткова угода № 1 від 01.02.2026 р.), то і базовий місяць Сц1?, і місяць порівняння Сц2? є лютим 2026 року. Відтак, Кколивання?=10,04828/10,04828=1, що виключало підвищення ціни. До листа було долучено проект Додаткової угоди № 3 про відновлення ціни на рівні 10,679949 грн. з ПДВ.
Листом № 1165 від 23.03.2026 року ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» надіслав селищній раді мотивовану відмову у задоволенні її вимог щодо анулювання березневого підвищення тарифу та офіційно відмовився підписувати Додаткову угоду № 3. При цьому енергопостачальник зазначив, що Додаткова угода № 2 укладена правомірно, а розрахунок ціни виконано без помилок. Постачальник вказав, що оскільки ціна за першою додатковою угодою розраховувалася за цінами січня, то саме січень є реальною базою порівняння для лютневого коливання (Кколивання?=1,1989). Тлумачення Споживача, за яким лютий ділиться на лютий, ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» назвало помилковим, оскільки воно повністю паралізує та блокує договірний механізм зміни ціни при зростанні ринку.
Суд зазначає, що у відзиві на позовну заяву Відповідач посилається на лист Новопокровської селищної ради за № 02-01-20/86 як на доказ узгодження Позивачем механізму ціноутворення. 
Відповідно до ч. 1 ст. 74 та ч. 1 ст. 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. 
Оскільки Відповідачем не надано суду оригіналу або належним чином завіреної копії листа № 02-01-20/86, а Позивач факт направлення такого листа та його зміст не підтвердив, суд відхиляє посилання Відповідача на зазначений документ та не бере його до уваги при ухваленні рішення у зв`язку з його відсутністю в матеріалах справи
За вказаних фактичних обставин Позивач просить суд визнати недійсною додаткову угоду № 2 від 01.03.2026 до договору № 165 від 18.12.2025 та стягнути з Відповідача 29231,33 грн.
Приймаючи рішення у цій справи суд виходить з того, що вирішальним для цієї справи є правильне тлумачення умов підпункту 7 пункту 12.12 Договору щодо порядку розрахунку коефіцієнта коливання ціни.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами ч. 1 ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всіх сторін значення слів і поняття, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне тлумачення не дозволяє з`ясувати дійсний зміст правочину, суд повинен застосувати інші методи тлумачення: з`ясувати реальну волю сторін, врахувати мету правочину, економічний зміст договору та поведінку сторін.
Проаналізувавши позицію Позивача, суд дійшов висновку, що запропоноване ним суто формальне та буквальне тлумачення поняття "місяць, в якому було визначено ціну або внесено зміни" як календарного місяця укладення додаткової угоди (лютого) призводить до логічної та математичної неузгодженості.
Так, якщо прийняти тлумачення Позивача, то для березневої зміни ціни показник Сц1 (лютий, оскільки додаткова угода № 1 була укладена 01.02.2026) порівнюється з показником Сц2 (лютий, як місяць, що передує березню). Тобто показник ринкової ціни лютого ділиться сам на себе (10,04828 / 10,04828), що дорівнює одиниці.
Суд наголошує, що таке буквальне тлумачення повністю нівелює господарський і комерційний сенс врахування коливання цін на ринку. Метою погодження сторонами формули у пп. 7 п. 12.12 Договору було створення дієвого механізму оперативного реагування договірної ціни на реальні коливання цін на ринку РДН, що є обов`язковою умовою для стабільного постачання електроенергії в умовах високої волатильності енергетичного ринку.
Якщо кожна наступна щомісячна зміна ціни через порівняння місяця самого з собою даватиме коефіцієнт "1", це фактично унеможливлює будь-яке коригування ціни у майбутньому, оскільки будь-яке реальне ринкове коливання (як-от зростання ціни на РДН у лютому порівняно з січнем на 19,89%, що підтверджується офіційними даними АТ "Оператор ринку") буде повністю ігноруватися договором. Наслідком такого тлумачення буде покладання на постачальника невиправданого економічного тягаря купівлі дорогої електроенергії на ринку за власні кошти та постачання її за заниженими цінами споживачу, що суперечить суті підприємницької діяльності та меті договору постачання.
Приймаючи рішення суд враховує засади та правила тлумачення правочинів, викладені у статтях 3, 213, 637 Цивільного кодексу України, які безпосередньо застосовуються судом для розв`язання спірних питань щодо визначення змісту договірних зобов`язань.
Суд враховує, що при тлумаченні умов договору суд має виходити з необхідності надання їм реального змісту та забезпечення їх практичної дієвості. За загальним правилом тлумачення, відомим як принцип ефективності тлумачення  (ut res magis valeat quam pereat), перевага має надаватися такому розумінню умови договору, за якого вона зберігає чинність і практичне значення, а не тлумаченню, яке позбавляє її змісту або робить таку умову недієвою. Водночас зазначений підхід застосовується з урахуванням правил тлумачення правочину, визначених ст. 213 ЦК України, та змісту договору в цілому.
Здійснюючи тлумачення погодженого сторонами порядку зміни ціни за підпунктом 7 пункту 12.12 Договору № 165, суд також керується наступними правовими висновками Верховного Суду:
У Постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі №753/11009/19 суд підтвердив існування трьох послідовних рівнів тлумачення змісту правочину за ст. 213 ЦК України (перший рівень — за однаковим для всього змісту правочину значенням слів і понять; другий — порівняння різних частин правочину та з`ясування намірів сторін; третій — врахування мети, усталеної практики, подальшої поведінки сторін та звичаїв ділового обороту). При цьому Верховний Суд наголосив, що «використання першого рівня тлумачення правочину виключає необхідність застосування правил наступних рівнів його тлумачення». З`ясування дійсного змісту правочину на першому рівні має здійснюватися з обов`язковим урахуванням конкретних соціально-економічних умов, за яких відбулося укладення договору, усталеної практики цивільного обороту, а також із дослідженням поведінки сторін, їхніх майнових інтересів, дійсної природи та мети цього договору. Також Верховний Суд вказав, що належне виконання зобов`язання передбачає вчинення боржником усіх дій, які відповідатимуть змісту домовленості сторін. Неприпустимим є одностороннє та довільне тлумачення умов договору боржником на етапі виконання з метою ухилення від виконання своїх зобов`язань перед кредитором. Таке формальне тлумачення «не відповідатиме принципу pacta sunt servanda, що призводитиме до того, що сторона за договором допускатиме ухилення від належного виконання зобов`язань за договором за нічим не обмеженим та вмотивованим її розсудом».
У Постанові від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17 Верховний Суд сформулював фундаментальну засаду тлумачення правочинів: «З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності». Даний висновок є безпосереднім відображенням принципу favor contractus. Суд зазначив, що у статті 629 ЦК України закріплено один із наріжних каменів цивільного права — обов`язковість договору. Уклавши договір, сторони набувають не лише суб`єктивні права, але й конкретні обов`язки, які вони повинні сумлінно виконувати. Верховний Суд також вказав, що дана доктрина базується на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), основою якої є загальний принцип добросовісності (п. 6 ст. 3 ЦК України). Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Таким чином, суд під час здійснення тлумачення умов Договору та додаткових угод до нього враховує поведінку сторін, їхні майнові інтереси та дійсний зміст, природу та мету цього Договору. 
Приймаючи до уваги зазначені правові позиції Верховного Суду, суд дійшов таких висновків щодо тлумачення підпункту 7 пункту 12.12 Договору № 165:
По-перше, з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності.
Отже, буквальне тлумачення формули розрахунку коефіцієнта коливання, запропоноване Позивачем (де місяць лютий ділиться на лютий, що дає коефіцієнт « 1»), повністю паралізує та робить невиконуваною (мертвою) договірну умову щодо зміни ціни у зв`язку з коливанням ринку РДН. Відтак, тлумачення Позивача відхиляється судом, оскільки воно нівелює обов`язковість виконання договору та його економічну мету.
По-друге, хоча перший рівень тлумачення (буквальне значення слів) за загальним правилом виключає перехід до вищих рівнів тлумачення, таке буквальне тлумачення здійснюється судом не ізольовано, а з обов`язковим урахуванням соціально-економічних умов та дійсного комерційного наміру сторін при укладенні правочину. 
Судом встановлено, що очевидним економічним сенсом та спільною волею сторін при укладенні Договору постачання було створення дієвого механізму зміни ціни у разі реального здорожчання або здешевлення ресурсу на ринку РДН з метою збереження балансу інтересів. 
Оскільки ціна за Додатковою угодою № 1 (від 01.02.2026) розраховувалась за ринковими цінами січня 2026 року, то показник січня став фактичною фінансовою базою для подальших розрахунків ціни. Таким чином, порівняння середньозваженої ціни за лютий 2026 року із показником січня (а не лютого) є єдино можливим логічним та економічно обґрунтованим розрахунком, який зберігає виконуваність умови договору та відповідає дійсній волі сторін на першому рівні тлумачення договору.
По-третє, застосовуючи доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), суд констатує, що Позивач добровільно та без жодних застережень підписав Додаткову угоду № 2 від 01.03.2026 року, прийняв поставлений обсяг електроенергії у березні за ціною 12,487587 грн. та повністю сплатив рахунок без претензій. Відповідач, добросовісно покладаючись на узгоджену сторонами поведінку, продовжував безперебійне постачання ресурсу. Подальше намагання Позивача визнати додаткову угоду недійсною є проявом суперечливої поведінки, яка порушує принцип добросовісності, шкодить майновим інтересам Відповідача та суперечить ст. 3 і 629 ЦК України.
Враховуючи викладене суд виходить з того, що оскільки у Додатковій угоді № 1 від 01.02.2026 року нова ціна визначалася на основі порівняння цін січня 2026 року та грудня 2025 року, то показник середньозваженої ціни РДН за січень (8,38108 грн.) фактично став фінансовою базою, яка утримувала договірну ціну на рівні 10,679949 грн.
Відповідно, при наступній зміні ціни з 01.03.2026 року (спірна Додаткова угода № 2) порівняння має здійснюватися з показником за лютий 2026 року (новий період, що передує зміні) відносно показника за січень 2026 року (який був базовим для попередньої ціни). Тобто: К _коливання = Сц2(лютий) / С(січень) = 10,04828 / 8,38108 = 1,1989.
Саме такий розрахунок і відображає реальну динаміку ринку РДН у лютому порівняно з січнем (+19,89%), зберігає економічний баланс договірних зобов`язань та забезпечує практичне функціонування погодженого сторонами механізму зміни ціни (пп. 7 п. 12.12 Договору).
При цьому суд відхиляє посилання Позивача на постанову Верховного Суду від 05.05.2026 року у справі № 915/790/24, який вказував на імперативну обов`язковість суворого дотримання узгодженої сторонами формули та зазначив, що підвищення ціни спотворює результати торгів і шкодить господарській меті закупівлі. 
Суд констатує, що правові висновки Верховного Суду у справі № 915/790/24 щодо обов`язковості дотримання закупівельного законодавства не заперечують цивільно-правових засад тлумачення правочинів. Прагнення Позивача застосувати суто формальний підхід (ділення показника лютого на лютий) фактично призводить до логічного абсурду, оскільки за щомісячної зміни ціни коефіцієнт коливання математично завжди дорівнюватиме одиниці, що повністю паралізує та нівелює узгоджений сторонами механізм коригування ціни при стрімкому зростанні вартості електричної енергії на ринку.
Отже,з огляду на положення ст. ст. 3, 213 ЦК України та наведені висновки Верховного Суду, застосована Відповідачем методика розрахунку коефіцієнта коливання ціни є єдино можливим працездатним варіантом, який забезпечує реальне господарське функціонування умов договору, зберігає баланс майнових інтересів сторін та повністю відповідає комерційній меті правочину, а отже є повністю правомірною, економічно обґрунтованою та відповідає правильному тлумаченню умов договору.
Щодо доводів Позивача про порушення вимог п.п. 7 п. 19 Особливостей (Постанова КМУ № 1178)
Суд також бере до уваги, що Особливості здійснення публічних закупівель, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 року № 1178, прийняті на виконання Закону України «Про публічні закупівлі» з метою забезпечення гнучкості та стійкості системи закупівель в умовах воєнного стану.
Нормами п.п. 7 п. 19 Особливостей № 1178 передбачено можливість зміни істотних умов договору про закупівлю після його підписання у разі: «зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS, регульованих цін (тарифів), нормативів, середньозважених цін на електроенергію на ринку “на добу наперед”, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни».
Ця норма не встановлює автоматичного прямого розрахунку коливання, а вимагає обов`язкового визначення сторонами конкретного порядку зміни такої ціни в тексті самого договору.
Сторони виконали цю вимогу закону, зафіксувавши порядок та математичну формулу розрахунку в п.п. 7 пункту 12.12 Договору № 165.
Суд вважає безпідставними та помилковими доводи Позивача про те, що укладення Додаткової угоди № 2 порушує п.п. 7 п. 19 Особливостей, оскільки розрахований коефіцієнт коливання нібито мав дорівнювати 1. Суд в цій частині встановив, що метою запровадження Особливостей № 1178 у частині закупівлі енергоносіїв є недопущення зриву публічних поставок через коливання ринку РДН та забезпечення комерційної збалансованості. Особливості № 1178 покликані регулювати реальні економічні процеси. Якщо формула в договорі містить технічну двозначність або недосконалість (яка при буквальному щомісячному розрахунку змушує ділити місяць сам на себе), то коригування показників формули з метою збереження її працездатності (тобто порівняння лютого із січнем як фактичним базисом попередньої ціни) повністю відповідає економічному змісту та меті Особливостей.
Відхилення від формального та суто математичного тлумачення Позивача на користь збереження економічного сенсу договору не є порушенням Особливостей, а навпаки, це єдиний правомірний шлях реалізації наданого Особливостями права на зміну ціни при підтвердженому у спірному випадку коливанні ринку РДН на +19,89%.
За таких обставин Додаткова угода № 2 повністю відповідає вимогам п.п. 7 п. 19 Особливостей.
Посилання Позивача на порушення Відповідачем 20-денного строку попередження про зміну ціни суд відхиляє з огляду на таке.
Пунктом 12.6 Договору встановлено обов`язок Постачальника повідомити Споживача про зміну умов договору не пізніше ніж за 20 днів до їх застосування, з урахуванням права Споживача розірвати Договір, якщо він не приймає нові умови.
Згідно з п. 12.11 Договору, повідомлення вважаються зробленими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом, вручені кур`єром або особисто.
Лист Постачальника про зміну ціни № 815/88 від 27.02.2026 р. був фактично отриманий Споживачем електронною поштою 02.03.2026 р..
01.03.2026 р. сторони добровільно підписали Додаткову угоду № 2, якою встановили нову ціну у розмірі 12,487587 грн з ПДВ. Споживач прийняв березневий обсяг електроенергії (16 171 кВт·год) та повністю оплатив виставлений Рахунок від 08.04.2026 р. на суму 201 936,78 грн за платіжними інструкціями від 16.04.2026 р. без жодних претензій.
Аналіз змісту пункту 12.6 Договору свідчить, що обов`язок Постачальника попередити Споживача за 20 днів про зміну умов кореспондує виключно праву Споживача «припинити дію договору без сплати будь-яких штрафних санкцій... якщо Споживач не приймає нові умови». Цей строк встановлено законом та договором як процедурний гарант захисту майнових інтересів замовника з метою надання йому часу на прийняття рішення.
Отримавши лист-пропозицію № 815/88 від 27.02.2026 року лише 02.03.2026 року, Споживач мав повне законне право відмовитися від прийняття нової ціни та ініціювати розірвання договору на підставі п. 12.6. Проте замовник цим правом не скористався. Натомість селищний голова добровільно підписав Додаткову угоду № 2 від 01.03.2026 року. Добровільне підписання угоди та повна оплата отриманої електричної енергії без жодних письмових застережень свідчать про те, що Споживач повністю та беззастережно прийняв (схвалив) запропоновані нові умови, з власної волі відмовившись від захисного 20-денного періоду очікування.
Також суд звертає увагу на пріоритет спеціальної умови підпункту 7 пункту 12.12 Договору. Так, Загальне правило пункту 12.6 щодо 20-денного строку попередження стосується зміни «будь-яких умов договору» (lex generalis). Водночас для зміни ціни у зв`язку з ринковим коливанням середньозважених цін РДН сторони погодили спеціальний порядок (lex specialis) у п.п.7 п. 12.12 Договору, який імперативно зазначає, що у разі коливання РДН нова ціна «застосовується із дати звернення Сторони щодо зміни ціни або з іншої дати зазначеної Сторонами у додатковій угоді до даного договору, але в будь-якому випадку на майбутні періоди постачання». Встановивши у Додатковій угоді № 2 дату введення ціни в дію з 01.03.2026 р., сторони безпосередньо скористалися погодженим у п.п.7 п. 12.12 правом самостійно визначити дату застосування тарифу на майбутній період постачання (березень), що повністю нівелювало загальну вимогу п. 12.6 щодо 20-денного попередження.
Відповідно до приписів статей 203, 215 Цивільного кодексу України (далі — ЦК України), підставою недійсності правочину є недодержання вимог закону саме в момент його вчинення, тоді як належне чи неналежне повідомлення контрагента у процесі виконання договору є питанням виконання договірних зобов`язань і не може впливати на дійсність додаткової угоди в момент її підписання, а тому, відповідно до правового висновку Верховного Суду у справі № 927/550/20, не є самостійною підставою для визнання додаткової угоди недійсною за статтями 203, 215 ЦК України в момент її підписання. Крім того, норми ПРРЕЕ також не пов`язують порушення строків повідомлення з автоматичним виникненням недійсності правочинів.
Крім того, суд враховує поведінку самого Позивача, який отримавши пропозицію та розрахунок нової ціни, добровільно, без заперечень та зауважень підписав додаткову угоду № 2 від 01.03.2026 року, а в подальшому прийняв поставлений у березні 2026 року обсяг електроенергії (16 171 кВт.год.) та повністю оплатив його за ціною 12,487587 грн./кВт.год. без жодних претензій на момент розрахунку.
Принцип добросовісності та заборони суперечливої поведінки (estoppel) не дозволяє стороні спочатку схвалити правочин своїми діями (підписати та повністю виконати його), а потім оспорювати його дійсність у суді лише через те, що вона не згодна з економічними наслідками його виконання.
Також суд відхиляє посилання Позивача на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.03.2026 у справі № 924/934/25, оскільки фактичні обставини та правове регулювання цих спорів не є подібними. У справі № 924/934/25 додаткові угоди передбачали ретроспективну зміну ціни — зокрема, додаткова угода № 6 була укладена 10.08.2023, але нову ціну встановлено з 01.08.2023, що суперечило частині третій статті 632 ЦК України. Натомість Додаткова угода № 2 у цій справі укладена 01.03.2026 та поширює дію на майбутній розрахунковий період, без зміни ціни вже спожитої електроенергії. Крім того, у справі № 924/934/25 недотримання 20-денного строку повідомлення було оцінено судом з огляду на імперативні вимоги законодавства та відсутність у споживача фактичної обізнаності про зміну ціни. В той же час у справі № 908/1079/26 Споживач, маючи право відмовитися від підписання додаткової угоди та ініціювати розірвання договору, добровільно її підписав без застережень, прийняв відповідний обсяг електроенергії та повністю оплатив рахунок, що свідчить про прийняття ним нових умов. Відмінними є і обставини щодо обґрунтованості зміни ціни: у справі № 924/934/25 йшлося про каскадне зростання ціни на 36,14 % на підставі загальних довідок ТПП, тоді як у цій справі її зміна здійснена за погодженою сторонами формулою, передбаченою п.п.7 п. 12.12 Договору, на підставі офіційних середньозважених цін РДН ОЕС України. Отже, висновки у справі № 924/934/25 ґрунтуються на істотно відмінних фактичних обставинах і не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.
Разом з тим, дослідивши умови Договору № 165, суд відхиляє посилання Відповідача на пункт 2 Додатку № 2 до Договору ("Комерційна пропозиція") як на підставу звільнення від 20-денного строку повідомлення. Судом встановлено, що у матеріалах справи Додаток № 2 до Договору є "Переліком об`єктів та точок комерційного обліку Споживача" і не містить умов щодо зміни ціни. Проте, зазначена фактична помилка Відповідача не спростовує правомірності Додаткової угоди № 2 з наведених вище підстав.
За таких обставин, судом не встановлено порушень вимог ст. 203 ЦК України в момент укладення додаткової угоди № 2 від 01.03.2026 року. Вона повністю відповідає волевиявленню сторін, вимогам Особливостей № 1178 та економічній меті Договору.
Щодо позовної вимоги про стягнення коштів на підставі ст. 1212 ЦК України, згідно якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Позивач просить стягнути з Відповідача суму переплати за березень 2026 року в розмірі 29 231,33 грн. як безпідставно набуті кошти на підставі статті 1212 ЦК України, проти чого Відповідач заперечує посилаючись на специфічні фізичні властивості електричної енергії, яку неможливо повернути в натурі (що робить двосторонню реституцію неефективною), та стверджує, що оплата була здійснена за фактично спожитий обсяг електроенергії на підставі чинного договору.
Оцінивши зазначені доводи сторін, суд наголошує на необхідності чіткого розмежування інституту безпідставного збагачення (кондикції за ст. 1212 ЦК України) та договірних способів захисту прав.
За своєю правовою природою зобов`язання про повернення безпідставно набутого майна (кондикційне зобов`язання) є позадоговірним і виникає за наявності трьох умов: 1) набуття або збереження майна однією особою; 2) набуття або збереження цього майна за рахунок іншої особи; 3) відсутність для такого набуття або збереження правових підстав (або якщо підстава згодом відпала).
У справі, що розглядається, сторони перебувають у обов`язкових договірних відносинах на підставі чинного Договору № 165 від 18.12.2025 року. Предметом позову є недійсність лише окремого правочину — Додаткової угоди № 2 від 01.03.2026 року. Сам Договір № 165 є чинним, не оспорюється сторонами та продовжує діяти як первинне джерело їхніх прав та обов`язків.
Відповідно до актуальної та усталеної практики Верховного Суду, зокрема правових висновків, викладених у Постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2021 року у справі № 927/491/19 та підтверджених у Постанові Верховного Суду від 13.07.2021 року у справі № 927/550/20: «Нікчемність (недійсність) додаткової угоди до договору сама по собі не припиняє договірних відносин між сторонами та не перетворює виконання основного договору на безпідставне збагачення. Після встановлення нікчемності додаткової угоди правовідносини сторін продовжують регулюватися основним договором у відповідній редакції, а питання повернення коштів має вирішуватися із застосуванням спеціальних норм, що регулюють відповідний вид договірних відносин.»
У зазначених справах Об`єднана палата КГС ВС прямо відступила від протилежного висновку, висловленого раніше у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 913/166/19, де суди помилково застосовували до аналогічних відносин норми ст. 1212 ЦК України.
Верховний Суд роз`яснив, що у випадку, коли покупець здійснив оплату товару за завищеною ціною на підставі додаткової угоди, яка в подальшому визнана недійсною (або є нікчемною в силу закону), сплачена сума коштів перевищує вартість реально поставленого товару за належною (попередньою дійсною) ціною договору. Це означає, що постачальник фактично передав покупцеві меншу кількість товару, ніж була ним оплачена. У такому разі правовідносини сторін залишаються повністю договірними (оскільки основний договір є чинним), а повернення надмірно сплачених коштів регулюється не загальною позадоговірною кондикційною нормою ст. 1212 ЦК України, а спеціальною договірною нормою ч.1 ст. 670 ЦК України, згідно з якою, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, — вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
Так, у справі № 927/550/20 Верховний Суд відмовив у вимозі про визнання додаткових угод недійсними (оскільки вони були нікчемними в силу закону і окремого судового визнання не потребували), але одночасно стягнув з постачальника суму переплати саме на підставі ч. 1 ст. 670 ЦК України як оплату за недопоставлений товар, а не як безпідставне збагачення за ст. 1212 ЦК України.
З огляду на викладене суд констатує, що посилання Позивача на ст. 1212 ЦК України як на автоматичний наслідок недійсності додаткової угоди є помилковим. Оскільки Договір № 165 залишається чинним, то повернення коштів у разі встановлення недійсності Додаткової угоди № 2 мало б відбуватися на підставі ч. 1 ст. 670 ЦК України.
Разом з тим, суд погоджується з доводами Позивача та відхиляє заперечення Відповідача про те, що специфіка електричної енергії та її споживання унеможливлюють повернення коштів у зв`язку з неможливістю повернення товару в натурі, оскільки предметом стягнення у цьому спорі є не фізичні обсяги електричної енергії, а надмірно сплачені грошові кошти (різниця між ціною, сплаченою за Додатковою угодою № 2, та ціною за Додатковою угодою № 1). Фізична неможливість повернення товару в натурі не перешкоджає поверненню грошового еквівалента переплати, що повністю узгоджується із загальними засадами цивільного законодавства та ч. 1 ст.216 ЦК України.
Водночас, господарський суд відхиляє посилання Позивача на постанову Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.05.2023 року у справі № 905/77/21 як на підставу для визначення матеріально-правової природи стягнення. У зазначеній справі вирішувалося виключно процесуальне питання щодо ефективності обраного способу захисту — а саме, обов`язковості об`єднання вимог про визнання виконаного договору недійсним із майновими вимогами про застосування наслідків недійсності (реституції чи кондикції) для забезпечення повноти судового захисту. Проте, Об`єднана палата у справі № 905/77/21 не аналізувала та не вирішувала питання вибору належної матеріально-правової норми (зокрема, конкуренції позадоговірного інституту безпідставного збагачення за ст. 1212 ЦК України та договірних вимог за ч. 1 ст. 670 ЦК України) для повернення надміру сплачених коштів у випадку, коли основний договір залишається чинним та дійсним
Таким чином, оскільки у справі № 908/1079/26 суд встановив законність та правомірність укладення Додаткової угоди № 2 від 01.03.2026 року (її ціна 12,487587 грн/кВт·год розрахована відповідно до погодженого договірного механізму коригування та Особливостей), договірне зобов`язання Позивача з оплати спожитого в березні обсягу електричної енергії за цією ціною виконано належним чином.
За таких обставин, факт переплати або недопоставки товару є відсутнім, що виключає будь-які повернення коштів як на підставі ч. 1 ст. 670 ЦК України, так і на підставі ст. 1212 ЦК України. Відтак, у задоволенні позовних вимог про стягнення 29 231,33 грн. суд відмовляє у зв`язку з їх необґрунтованістю.
Також суд відхиляє доводи Позивача, які також були ним зазначені як замовником у листі від 20.03.2026 року, про підписання Додаткової угоди № 2 «під впливом помилки», оскільки розцінює їх як непідтверджене припущення, враховуючи, що позов не містить обгрунтування недійсності додаткової угоди № 2 на підставі ст. 229 ЦК України. Вказаний лист та твердження Позивача відображає виключно незгоду з економічними наслідками правочину, що не тягне його недійсність. Суд вкотре констатує, що Позивач добровільно, без зауважень підписав Додаткову угоду № 2, прийняв і повністю оплатив березневий обсяг електроенергії (16 171 кВт·год) на суму 201 936,78 грн. за рахунком від 08.04.2026 року, тому його подальше оскарження у листі від 20.03.2026 та посилання на помилку є суперечливою поведінкою (venire contra factum proprium), що прямо суперечить загальному принципу добросовісності та статтям 3, 629 ЦК України. 
Інші доводи сторін судом також відхиляються оскільки не спростовують вказаних висновків суду.
Підсумовуючи викладене суд враховує, що відповідно до частини 1 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Суд відзначає, що у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи скористатися заходами правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Крім того, за змістом процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.
При цьому позивач самостійно визначає та обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.
Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до стаття 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 21 серпня 2020 року у справі № 904/2357/20, наголосив на тому, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом досліджено усі обставини даної справи та надано оцінку усім наявним у матеріалах справи доказам. 
Враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору в сумі 5 324,80 грн. покладаються на Позивача. 
Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 233, 236 – 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд – 
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову відмовити. 

Повне рішення складено та підписано: 10.08.2026.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.