Справа № 308/7020/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 липня 2026 року        місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючої судді Голяни О.В., за участю секретаря судового засідання Івашкович Д.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про визнання права власності та витребування земельної ділянки, -
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позиції позивача та відповідача.
12.05.2026 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер 2124884500:11:013:0041, для ведення особистого селянського господарства, та витребувати її з володіння відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом Головного управління Держземагентства у Закарпатській області від 25.03.2014 їй було надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, 12.05.2014 спірну земельну ділянку зареєстровано у Державному земельному кадастрі, а наказом від 07.07.2014 затверджено проєкт землеустрою та передано земельну ділянку у її власність.
Разом з тим позивачка зазначає, що після проведення адміністративно-територіальної реформи земельна ділянка була зареєстрована за Оноківською сільською радою на підставі рішення від 08.04.2021 № 269-V-VIII, у зв`язку з чим вона позбавлена можливості зареєструвати за собою право власності на спірну земельну ділянку. Вважаючи свої права порушеними, звернулася до суду з даним позовом.
Відповідач відзиву на позов не подав, однак в заяві від 19.06.2026 зазначив, що Оноківська сільська рада не заперечує проти його задоволення, оскільки ОСОБА_1 було затверджено проєкт землеустрою та передано спірну земельну ділянку у власність наказом Головного управління Держземагентства у Закарпатській області від 07.07.2014 № 560-сг. На думку відповідача, відсутність державної реєстрації права власності за позивачем не свідчить про відсутність такого права, а реєстрація права комунальної власності за Оноківською сільською радою створила юридичну невизначеність щодо належності спірної земельної ділянки.
Заяви ( клопотання) учасників справи.
22.05.2026 через канцелярію суду позивачем ОСОБА_1 подано заяву на виконання ухвали суду від 14.05.2026.
19.06.2026 представником відповідача Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області подано клопотання про проведення підготовчого судового засідання у відсутності сторони відповідача.
24.06.2026 позивачем ОСОБА_1 подано до суду клопотання про приєднання доказів.
03.07.2026 позивачем ОСОБА_1 подано до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності.
08.07.2026 представником Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області відповідача подано до суду клопотання про розгляд справи у відсутності сторони відповідача.

Інші процесуальні дії у справі.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.05.2026 вказану справу передано на розгляд судді Голяни О.В.
Ухвалою суду від 14.05.2026 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. 
Ухвалою суду від 22.05.2026 позовну заяву ОСОБА_1 позовну заяву ОСОБА_1 до Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про визнання права власності та витребування земельної ділянки, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу розглядати за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 02.07.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні 
Пояснення в судовому засіданні.
У судове засідання сторони, їх представники не з`явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності.
Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Фактичні обставини, встановлені судом.
Відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії ІІ-ЗК № 001697 від 12 грудня 1995 року, виданого на підставі рішення ІІ сесії ХХІ скликання Невицької сільської ради народних депутатів від 05 грудня 1992 року, радгоспу-заводу «Ужгородський» надано у постійне користування земельну ділянку площею 20,4 га для ведення сільськогосподарського виробництва.
25 березня 2014 року наказом Головного управління Держземагентства у Закарпатській області № ЗК/2124884500:11:013/00000509 ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,15 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення – 01.03), розташованої в урочищі «Блатище» с. Невицьке на території Невицької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області.
05 травня 2014 року Управлінням Держземагентства в Ужгородському районі Закарпатської області надано висновок № 415/03-14, яким погоджено проєкт землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої в урочищі «Блатище» с. Невицьке на території Невицької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області.
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-2100532692014 від 12 травня 2014 року сформовано земельну ділянку площею 0,1500 га з кадастровим номером 2124884500:11:013:0041 для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення – 01.03), розташовану в урочищі «Блатище» с. Невицьке Ужгородського району Закарпатської області. Станом на дату формування земельної ділянки відомості про зареєстровані речові права на неї у Державному земельному кадастрі були відсутні.
Наказом першого заступника начальника Головного управління Держземагентства у Закарпатській області № 560-СГ від 07 липня 2014 року затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 та передано їй у власність земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер 2124884500:11:013:0041, із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення – 01.03), розташовану в урочищі «Блатище» на території Невицької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області.
08 квітня 2021 року Оноківською сільською радою на п`ятій сесії VIII скликання прийнято рішення № 269-V-VIII «Про державну реєстрацію права комунальної власності на земельні ділянки», яким вирішено вжити заходів щодо державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, розташовані на території Оноківської сільської ради, серед яких і земельна ділянка з кадастровим номером 2124884500:11:013:0041.
08 квітня 2021 року Оноківською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області прийнято рішення № 269-V-VIII «Про державну реєстрацію права комунальної власності на земельні ділянки», яким вирішено здійснити державну реєстрацію права комунальної власності, зокрема на земельну ділянку з кадастровим номером 2124884500:11:013:0041.
15 квітня 2021 року на підставі зазначеного рішення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Оноківською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку площею 0,1500 га з кадастровим номером 2124884500:11:013:0041, про що внесено запис про право власності № 41536273.
Оцінка суду. 
Відповідно до частини першої статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Згідно з частиною другою статті 4 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад і держави, раціонального використання та охорони земель.
За змістом частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами земельних торгів.
Відповідно до частини першої статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні та міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Порядок безоплатної передачі громадянам земельних ділянок у власність визначений статтею 118 Земельного кодексу України.
Так, згідно з частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства та інших цілей, визначених цією нормою, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.
Відповідно до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган у місячний строк розглядає таке клопотання та приймає рішення про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову. При цьому законом визначено вичерпний перелік підстав для відмови, якими є виключно невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, а також проєктів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів.
Згідно з частинами першою та другою статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні її як об`єкта цивільних прав шляхом встановлення площі, меж та внесення відомостей про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельної ділянки здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок державної та комунальної власності за проєктами землеустрою щодо їх відведення.
Частинами третьою – п`ятою статті 79-1 Земельного кодексу України передбачено, що сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі, а земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Відповідно до частин восьмої та дев`ятої статті 118 Земельного кодексу України після погодження проєкту землеустрою відповідно до статті 186-1 цього Кодексу компетентний орган у двотижневий строк приймає рішення про затвердження проєкту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність.
Аналіз наведених норм свідчить, що процедура безоплатної передачі земельної ділянки у власність є поетапною та включає:
-звернення особи до компетентного органу із клопотанням про передачу земельної ділянки у власність; 
-надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою; 
-розроблення та погодження проєкту землеустрою у встановленому законом порядку; 
-формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав із присвоєнням кадастрового номера та внесенням відомостей до Державного земельного кадастру; 
-прийняття компетентним органом рішення про затвердження проєкту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність. 
Отже, набуття громадянином права на земельну ділянку у порядку безоплатної приватизації є результатом проходження визначеної законом адміністративної процедури, завершальним етапом якої є прийняття компетентним органом рішення про затвердження проєкту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність.
Як установлено судом, позивачкою зазначену процедуру було дотримано.
Так, наказом Головного управління Держземагентства у Закарпатській області від 25 березня 2014 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.
Після виготовлення проєкту землеустрою Управлінням Держземагентства в Ужгородському районі Закарпатської області 05 травня 2014 року надано висновок про його погодження.
12 травня 2014 року земельну ділянку сформовано як об`єкт цивільних прав, їй присвоєно кадастровий номер 2124884500:11:013:0041 та внесено відповідні відомості до Державного земельного кадастру.
У подальшому наказом Головного управління Держземагентства у Закарпатській області № 560-СГ від 07 липня 2014 року затверджено проєкт землеустрою та передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,1500 га з кадастровим номером 2124884500:11:013:0041 для ведення особистого селянського господарства.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позивачкою пройдено всі передбачені земельним законодавством етапи процедури безоплатної приватизації земельної ділянки, а уповноваженим органом прийнято рішення про затвердження проєкту землеустрою та передачу їй спірної земельної ділянки у власність.
Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Разом із тим суд звертає увагу, що законодавством України не встановлено строку чинності рішень уповноважених органів про затвердження проєктів землеустрою та передачу земельних ділянок у власність, а також не визначено строку, протягом якого особа зобов`язана здійснити державну реєстрацію набутого речового права.
За змістом наведених норм державна реєстрація речових прав не є самостійною підставою набуття права власності, а є юридичним актом офіційного визнання та підтвердження державою вже набутого права. Відтак державна реєстрація не породжує право власності, а лише засвідчує його існування за наявності визначеної законом правової підстави.
Отже, при вирішенні спору щодо належності права на нерухоме майно суд повинен насамперед встановити наявність правової підстави набуття такого права, а не лише факт проведення чи непроведення його державної реєстрації.
Як встановлено судом, такою правовою підставою у даній справі є наказ Головного управління Держземагентства у Закарпатській області № 560-СГ від 07 липня 2014 року, яким затверджено проєкт землеустрою та передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,1500 га з кадастровим номером 2124884500:11:013:0041 для ведення особистого селянського господарства.
Матеріали справи не містять доказів скасування, визнання незаконним чи недійсним зазначеного наказу, а також доказів його невиконання. Відтак на час розгляду справи він є чинним та породжує відповідні правові наслідки.
Разом із тим матеріалами справи підтверджується, що після прийняття зазначеного наказу державна реєстрація права власності за позивачкою проведена не була.
Натомість 15 квітня 2021 року право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2124884500:11:013:0041 зареєстровано за Оноківською сільською радою.
Таким чином, право на одну й ту саму земельну ділянку фактично пов`язується з різними юридичними підставами: позивачка обґрунтовує свої вимоги наказом Головного управління Держземагентства у Закарпатській області № 560-СГ від 07 липня 2014 року, тоді як за відповідачем зареєстровано право комунальної власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
За встановлених обставин між сторонами виник спір щодо належності права на спірну земельну ділянку, який не може бути вирішений у позасудовому порядку.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно зі статтею 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним, а ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Таке право вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність його набуття не встановлена судом.
З огляду на наведене суд доходить висновку, що право позивачки підлягає судовому захисту. При цьому належний спосіб такого захисту підлягає визначенню судом з урахуванням характеру спірних правовідносин, предмета заявлених позовних вимог та правових висновків Верховного Суду щодо застосування статей 387, 388 ЦК України.
Вирішуючи питання щодо належного способу захисту порушеного права, суд виходить із такого.
Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
За змістом наведеної норми віндикаційний позов є речово-правовим способом захисту права власності, який застосовується у випадках, коли власник позбавлений володіння індивідуально визначеним майном і вимагає його повернення від особи, яка володіє цим майном без належної правової підстави.
Отже, звертаючись із віндикаційним позовом, позивач повинен довести наявність у нього права на спірне майно, індивідуальну визначеність майна, перебування цього майна у володінні відповідача та відсутність у відповідача належної правової підстави для такого володіння.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) зазначила, що захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, здійснюється шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, за якою зареєстровано право на це майно, із застосуванням статей 387 та 388 ЦК України.
У постанові від 25 квітня 2023 року у справі № 904/9212/21 Верховний Суд звернув увагу, що належним є такий спосіб захисту, який відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та забезпечує його повне поновлення без необхідності повторного звернення до суду.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) дійшла висновку, що якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, належним способом захисту є саме витребування цього майна із чужого незаконного володіння. При цьому рішення суду про витребування нерухомого майна є самостійною та достатньою підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За таких обставин вимоги про визнання права власності або скасування державної реєстрації не є ефективним способом захисту, якщо порушене право може бути поновлене шляхом віндикації.
Аналогічний підхід викладений Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 та від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18, у яких наголошено, що застосований судом спосіб захисту має забезпечувати повне поновлення порушеного права та відповідати принципу процесуальної економії.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення державного реєстратора після внесення на його підставі запису до Державного реєстру речових прав вичерпує свою дію, а тому саме по собі його скасування не призводить до поновлення порушеного права.
Як установлено судом, право комунальної власності на земельну ділянку площею 0,1500 га з кадастровим номером 2124884500:11:013:0041 зареєстроване за Оноківською сільською радою.
Водночас судом також установлено, що правовою підставою набуття позивачкою права на зазначену земельну ділянку є чинний наказ Головного управління Держземагентства у Закарпатській області № 560-СГ від 07 липня 2014 року, який не скасований, не визнаний незаконним та є чинним на момент розгляду справи.
За таких обставин суд доходить висновку, що право позивачки підлягає захисту саме шляхом витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння Оноківської сільської ради, оскільки саме такий спосіб захисту відповідає характеру спірних правовідносин, забезпечує повне поновлення порушеного права та після набрання рішенням суду законної сили є достатньою правовою підставою для державної реєстрації права власності позивачки на спірну земельну ділянку.
Оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд дійшов висновку, що наказ Головного управління Держземагентства у Закарпатській області № 560-СГ від 07 липня 2014 року, яким затверджено проєкт землеустрою та передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,1500 га з кадастровим номером 2124884500:11:013:0041, є чинним, у встановленому законом порядку не скасований та не визнаний незаконним, а відтак є належною правовою підставою набуття позивачкою права на спірну земельну ділянку.
Разом із тим на час звернення до суду право комунальної власності на зазначену земельну ділянку зареєстроване за Оноківською сільською радою, що унеможливлює державну реєстрацію права позивачки у позасудовому порядку та свідчить про наявність спору щодо належності права на спірне нерухоме майно.
З огляду на характер спірних правовідносин, а також правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивачки є саме витребування спірної земельної ділянки із чужого незаконного володіння.
При цьому суд враховує, що рішення про витребування земельної ділянки є достатньою та самостійною правовою підставою для державної реєстрації права власності за позивачкою, а тому ухвалення окремого рішення про визнання права власності у даному випадку не призведе до більш ефективного захисту її права.
За таких обставин вимога про визнання права власності не підлягає задоволенню як така, що не відповідає належному способу захисту порушеного права, тоді як вимога про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння є обґрунтованою, підтверджується належними та допустимими доказами, відповідає характеру спірних правовідносин і підлягає задоволенню.
Суд також враховує, що відповідач не заперечував проти задоволення позову. Разом із тим відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України визнання позову не звільняє суд від обов`язку перевірити наявність законних підстав для його задоволення. Оцінивши подані сторонами докази та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб у частині задоволення вимоги про витребування земельної ділянки.
З огляду на викладене, позов підлягає частковому задоволенню: у задоволенні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку слід відмовити, а вимогу про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння Оноківської сільської ради – задовольнити.
З цих підстав, керуючись статтями 2, 4, 5, 13, 259, 263-265, 293, 310-314 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Витребувати з володіння Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області на користь ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер 2124884500:11:013:0041, цільове призначення – для ведення особистого селянського господарства (код 01.03), розташовану в урочищі «Блатище» на території Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Сторони по справі:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач: Оноківська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області, місце знаходження Закарпатська область, Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Головна, 59, код ЄДРПОУ 04350168.

Суддя    Олена ГОЛЯНА