КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

апеляційне провадження №22-ц/824/4498/2026
справа №759/12678/25

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2026 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.,
суддів Желепи О.В., Соколової В.В.,
за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ПрАТ «САВ ОРБІКО», підписаною адвокатом Логіновим Русланом Миколайовичем, на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Петренко Н.О., дата складення повного рішення не зазначена,
у справі за позовом ПрАТ «САВ ОРБІКО» до ОСОБА_1 , ПрАТ СК «ІНТЕР ПОЛІС» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.
У червні 2025 року ПрАТ "САВ ОРБІКО" звернулось до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
В обґрунтування позову вказує, що 15 червня 2024 року о 08:55 годині ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Jaguar, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по Кільцевій дорозі у м. Києві, виїхала на регульоване перехрестя з вул. Київською на заборонений червоний сигнал світлофора та допустила зіткнення з автомобілем Renault Sandero, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався на зелений сигнал світлофора. У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 15 липня 2024 року у справі №759/13667/24 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 850 грн.
Вказує, що власником пошкодженого автомобіля Renault Sandero, д.н.з. НОМЕР_2 , є ПрАТ «САВ ОРБІКО». Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Jaguar, д.н.з. НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована у ПрАТ СК «ІНТЕР ПОЛІС» за полісом обов`язкового страхування №218730020.
Після огляду автомобіля страховик ПрАТ СК «ІНТЕР ПОЛІС» визначив суму страхового відшкодування у розмірі 97 764,67 грн. Позивач не погодився із визначеним розміром та замовив транспортно-товарознавчу експертизу. Згідно висновку експерта №2172 від 30 вересня 2024 року, складеним судовим експертом ОСОБА_3., вартість матеріального збитку становить 126 997,28 грн, а вартість відновлювального ремонту - 197 774,23 грн.
01 листопада 2024 року позивач звернувся до ПрАТ СК «ІНТЕР ПОЛІС» із заявою про виплату страхового відшкодування у належному розмірі з урахуванням висновку експерта, однак страховик відмовив у перегляді суми та 13 листопада 2024 року виплатив лише 69,45 грн пені за прострочення виплати.
Згідно статті 1194 ЦК України у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування шкоди особа, відповідальність якої застрахована, зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням. При цьому відповідно до статті 1192 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, а їх розмір визначається виходячи з реальної вартості відновлення пошкодженого майна.
Частиною 1 статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати на відновлювальний ремонт з урахуванням зносу. Верховний Суд у постанові від 06.07.2018 у справі №924/625/17 зазначив, що при спорі щодо розміру шкоди суд має виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової експертизи або документами СТО.
Відповідно до висновку експерта №2172 від 30 вересня 2024 року вартість матеріального збитку становить 126 997,28 грн, що не перевищує встановлену законом страхову суму 160 000 грн для шкоди майну. З огляду на те, що страховик виплатив 97 764,67 грн, сума недоплаченого страхового відшкодування становить 29 232,61 грн (126 997,28 - 97 764,67) та підлягає стягненню з ПрАТ СК «ІНТЕР ПОЛІС».
Разом з тим, вартість відновлювального ремонту становить 197 774,23 грн, що перевищує суму матеріального збитку, визначену з урахуванням зносу. Різниця між вартістю ремонту та сумою матеріального збитку становить 70 776,95 грн (197 774,23 - 126 997,28), яка відповідно до статті 1194 ЦК України підлягає стягненню з особи, винної у скоєнні ДТП ОСОБА_1 .
Вказує, що судові витрати за розгляд справи включають: сплату судового збору - 3 028,00 гривень; проведення експертизи 7 769,04 гривень; витрати на професійну правничу допомогу - 17 000,00 гривень.
Мотивуючи наведеним, просить:
- стягнути з ПрАТ СК "ІНТЕР ПОЛІС" на користь ПАТ "САВ ОРБІКО" матеріальну шкоду у сумі 29 232,61 гривень;
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ "САВ ОРБІКО" різницю між матеріальними збитками та розміром відновлювального ремонту у сумі 70 776,95 гривень;
- стягнути судові витрати.
2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що відшкодуванню підлягає лише фактично завдана (реально існуюча) шкода. Суд зазначив, що позивач, на обґрунтування вимог про стягнення коштів на відновлювальний ремонт надав суду експертний висновок, який визначає орієнтовну вартість такого ремонту. Експертний висновок є лише розрахунковим документом, що визначає розмір шкоди на момент його складання, але не є підтвердженням фактично понесених витрат. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував факт оплати цих робіт. Зокрема, у матеріалах справи відсутні платіжні документи (банківські квитанції, виписки з рахунку, фіскальні чеки, акти виконаних робіт), які б свідчили, що позивач фактично вже здійснив ремонт автомобіля та сплатив за це зазначену суму.
3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись з ухваленим рішенням, ПрАТ "САВ ОРБІКО" подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм процесуального та матеріального права.
Вказує, що за змістом пункту 1 частини 2 статті 22 ЦК України реальні збитки включають не лише фактичні витрати, а й витрати, які особа мусить здійснити для відновлення свого порушеного права. Згідно статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, яким є транспортний засіб, відшкодовується особою, що володіє таким джерелом, якщо вона не доведе наявність підстав для звільнення від відповідальності. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені статтею 1166 ЦК України, яка передбачає обов`язок відшкодування шкоди у повному обсязі.
Звертає увагу, що страховик зобов`язаний у межах страхової суми відшкодувати оцінену шкоду, заподіяну майну потерпілого внаслідок ДТП, зокрема витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.
Скаржник уважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що відсутність доказів фактичного проведення ремонту виключає можливість відшкодування шкоди, оскільки закон прямо передбачає право потерпілого на відшкодування витрат, які він мусить здійснити для відновлення пошкодженого майна, а їх розмір може бути підтверджений, зокрема, висновком судової автотоварознавчої експертизи. Відповідно різниця між вартістю відновлювального ремонту без урахування зносу та страховою виплатою підлягає стягненню з особи, винної у ДТП, оскільки така частина шкоди не покривається страховим відшкодуванням.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, від 22 грудня 2019 року у справі №522/15636/16-ц, від 21 вересня 2022 року у справі №486/716/20, від 16 лютого 2022 року у справі №709/370/20, від 15 жовтня 2020 року у справі №755/7666/19, від 14 серпня 2019 року у справі №344/3008/17.
Вказує, що попередній розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 17 000,00 гривень.
Мотивуючи наведеним, просить рішення Святошинського районного суду міста Києва скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.
Відзиву на апеляційну скаргу на адресу Київського апеляційного суду не надходило.
5. Позиція учасників справи.
В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки не повідомляли.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
6. Позиція суду апеляційної інстанції.
Із змісту апеляційної скарги убачається, що рішення суду оскаржується лише в частині вирішення вимог до ОСОБА_2 , відтак в іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядається.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
7. Фактичні обставини справи, установлені судом.
Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 15 липня 2024 року притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Із змісту постанови убачається, що 15 червня 2024 року о 08:55 годині ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Jaguar, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по Кільцевій дорозі у м. Києві, виїхала на регульоване перехрестя з вул. Київською на заборонений червоний сигнал світлофора та допустила зіткнення з автомобілем Renault Sandero, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався на зелений сигнал світлофора. У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с. 58).
З даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 убачається, що транспортний засіб Renault Sandero, д.н.з. НОМЕР_2 , належить ПрАТ "САВ 92" (а.с. 13).
Відповідно до даних полісу ОСЦПВВНТЗ №216912067 убачається, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Renaut, д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована у ТДВ СК "Альфа-Гарант" (а.с. 12).
З даних платіжної інструкції №5826 від 16 вересня 2024 року убачається, що ПРАТ "СК "ІНТЕР-ПОЛІС" перерахувало на рахунок ПрАТ "САВ 92" 97 764,67 гривень. У графі призначення платежу вказано "Страх.відшк.дог.ОСЦПВВНТЗ №ЕР-218730020 від 02.01.2024 р., страховий акт №1763/13863/59/24 від 15.09.2024 р., Не по тендеру. Без ПДВ" (а.с. 10).
Згідно даних висновку експерта автотоварознавчого дослідження №2172 від 30 вересня 2024 року, складеного судовим експертом ОСОБА_3., убачається, що ринкова вартість транспортного засобу Renault Sandero, д.н.з. НОМЕР_2 , на дату оцінки 15 червня 2024 року складає 281 417,54 гривень.
Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Renault Sandero, д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на дату проведення розрахунків складає 197 774,23 гривень.
Значення величини втрати товарної вартості пошкодженого колісного транспортного засобу Renault Sandero, д.н.з. НОМЕР_2 , на дату оцінки 15 червня 2024 року становить 0,00 гривень.
Вартість матеріального збитку, завданого власнику ПрАТ "САВ 92" пошкодженням транспортного засобу Renault Sandero, д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на дату оцінки 15 червня 2024 року становить 126 997,28 гривень (а.с. 14-49).
16 вересня 2024 року ПрАТ "САВ 92" перераховано на рахунок ФОП ОСОБА_3 7 769,40 гривень, що підтверджується даними платіжної інструкції №15906. У графі призначення платежу вказано "оплата за проведення автотоварознавчого дослідження зг.Дог. №2172 від 13 вересня 2024 року, зг. Рах. №2172 від 13 вересня 2024 року без ПДВ (а.с. 51).
01 листопада 2024 року ПрАТ "САВ ОРБІКО" звернулось до ПрАТ "СК "ІНТЕР-ПОЛІС" із заявою, у якій просило виплатити страхове відшкодування у розмірі 29 232,61 гривень та 7 769,40 гривень за проведення автотоварознавчого дослідження (а.с. 8-9).
Відповідно до даних платіжної інструкції №7059 від 13 листопада 2024 року убачається, що ПрАТ "СК "ІНТЕР-ПОЛІС" перерахувало на рахунок ПрАТ "САВ ОРБІКО" 69,45 гривень. У графі призначення платежу вказано "пеня за прострочення виплати страхового відшкодування за полісом ЕР-218730020, страховий акт №1763/13863/59/24 від 13.11.2024 р., Не по тендеру. Без ПДВ" (а.с. 11).
8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.
Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2, частини 3 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Страхування ? це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон № 85/96-ВР)).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Страхове відшкодування ? це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина 16 статті 9 Закону України "Про страхування").
За змістом частини 1 статті 28, статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон №1961-IV в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин) шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України).
Системний аналіз статті 22 ЦК України, частини 2 статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу (постанова Верховного Суду №757/54513/16 від 02 лютого 2022 року).
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15, провадження № 14-176цс18 зроблено висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IVу страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17, провадження № 14-95цс20, зазначено, що враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16).
Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частин 2 статті 76 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з підстав ненадання доказів фактичного проведення ремонту транспортного засобу.
Так, аналіз статей 22, 1192 ЦК України свідчить, що відшкодуванню підлягають не лише витрати, які вже понесені потерпілим, а й витрати, які він мусить здійснити для відновлення свого порушеного права. Тому сам по собі факт непроведення відновлювального ремонту транспортного засобу не виключає можливості визначення розміру завданої шкоди на підставі належних та допустимих доказів, зокрема висновку експерта, наявного у матеріалах справи.
Такі висновки узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду, на які обґрунтовано посилається скаржник в апеляційній скарзі.
Отже, наведені судом першої інстанції мотиви відмови у задоволенні позову про відсутність доказів фактичного проведення ремонту транспортного засобу не відповідають нормам матеріального права.
Разом із тим зазначені доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з інших підстав.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зобов`язана відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням лише у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування шкоди.
Аналіз статті 1194 ЦК України дозволяє зробити висновок, що відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, має додатковий характер і настає лише у випадку, якщо відповідно до умов договору страхування або положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик не зобов`язаний здійснювати страхову виплату або якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт його відповідальності.
Однак матеріали справи не містять договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № 218730020, укладеного між ОСОБА_1 та ПрАТ СК «ІНТЕР ПОЛІС». Наявні у справі документи лише підтверджують факт існування відповідного страхового полісу та здійснення страховиком виплати страхового відшкодування у розмірі 97 764,67 грн, однак не містять відомостей щодо істотних умов договору страхування, зокрема розміру страхової суми (ліміту відповідальності страховика), наявності та розміру франшизи, інших умов, що мають значення для визначення обсягу відповідальності страховика та страхувальника. 
Посилання позивача у позовній заяві на те, що розмір матеріального збитку не перевищує встановлену законом страхову суму, не є належним доказом змісту конкретного договору страхування, укладеного сторонами, та не може замінити подання відповідного страхового полісу чи інших доказів його умов.
У відповідності до статей 12, 81 ЦПК України саме позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. У цій справі позивач, заявляючи вимоги про стягнення з ОСОБА_1 різниці між розміром шкоди та страховим відшкодуванням, мав довести не лише розмір завданої шкоди, а й наявність передбачених статтею 1194 ЦК України підстав для покладення такої відповідальності на винуватця дорожньо-транспортної пригоди.
За відсутності у матеріалах справи договору страхування суд позбавлений можливості встановити, чи була виплачена страховиком сума у межах максимальної відповідальності за договором, чи існувала франшиза, який її розмір, а також чи дійсно наявна різниця між обсягом відповідальності страховика та розміром заподіяної шкоди, що підлягає відшкодуванню безпосередньо винуватцем дорожньо-транспортної пригоди.
За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що позивач не довів наявності передбачених законом підстав для покладення на ОСОБА_1 обов`язку з відшкодування заявленої до стягнення суми.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції по суті дійшов правильного висновку, проте помилився із мотивами такої відмови.
За таких обставин, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 року слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.
Ураховуючи те, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні лише в частині мотивів відмови у задоволенні позову, відповідно до статті 141 ЦПК України відсутні підстави для покладення на відповідачку судових витрат.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ПрАТ «САВ ОРБІКО», підписану адвокатом Логіновим Русланом Миколайовичем, задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 року в оскарженій частині змінити, виклавши мотивувальну частину рішення суду в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Желепа

В.В. Соколова