ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2026	м. Дніпро	Справа № 904/1089/24 (904/7391/25)	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Примака С.А. за участю секретаря судового засідання Скорик Н.О., розглянувши справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОВСЬКПРОМБУД." 
до Дніпровська міська рада 
про зобов`язання вчинити певні дії 
в межах розгляду справи про банкрутство №904/1089/24
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Управління будівництва-1" (49000, місто Дніпро, вулиця Січових Стрільців, будинок 4, офіс 39; ідентифікаційний код 34775925)
до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровськпромбуд." (49000, місто Дніпро, вулиця Січових Стрільців, будинок 4, офіс 58; ідентифікаційний код 04691644)
про визнання банкрутом

За участю (найменування сторін та інших осіб, що беруть участь у справі):
Позивач ТОВ "ДНІПРОВСЬКПРОМБУД.": не з`явився (в залі суду)
Відповідач Дніпровська міська рада: Пастернак В.В. (в залі суду)

СУТЬ СПРАВИ:

29.12.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОВСЬКПРОМБУД." звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Дніпровської міської ради, в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської міської ради №39/27 від 12.09.2012 “Про надання згоди на прийняття у комунальну власність територіальної громади міста гуртожитків ТОВ “Дніпровськпромбуд.” за адресами: вул. Лісопаркова, 5, 7а, 9, 9а, вул. Караваєва, 1, вул. Білостоцького, 110, 110а”.
08.01.2026 ухвалою господарського суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті, яке відбудеться 03.03.2026 о 11:50.
27.01.2026 до господарського суду від ДНІПРОВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ надійшов відзив на позовну заяву.
07.02.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю “Дніпровськпромбуд.” надійшла відповідь на відзив.
03.03.2026 ухвалою господарського суду вирішено перейти від спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 14.04.2026 на 12:45.
14.04.2026 ухвалою господарського суду продовжено термін підготовчого засідання на 30 днів. Відкладено підготовче засідання на 02.06.2026 на 11:00.
02.06.2026 ухвалою господарського суду закрито підготовче провадження. Справу призначено до розгляду по суті в межах розумного строку у засіданні на 09.07.2026 о 12:40.
09.07.2026 ухвалою господарського суду відкладено розгляд справи по суті на 16.07.2026 на 10:00.
Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників справи, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

Ліквідатор ТОВ “Дніпровськпромбуд.”, арбітражний керуючий Шевцов Є. В. обґрунтовує свій позов до Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення № 39/27 від 12.09.2012 “Про надання згоди на прийняття у комунальну власність територіальної громади міста гуртожитків ТОВ “Дніпровськпромбуд.” за адресами: вул. Лісопаркова, 5, 7а, 9, 9а, вул. Караваєва, 1, вул. Білостоцького, 110, 110а” наступним.
Товариство з обмеженою відповідальністю “Дніпровськпромбуд.” (код ЄДРПОУ 04691644) створено в результаті реорганізації шляхом перетворення Відкритого акціонерного товариства транспортного будівництва “Дніпротрансбуд” (код ЄДРПОУ 04691644) та є правонаступником всього майна, прав та обов?язків Відкритого акціонерного товариства транспортного будівництва “Дніпротрансбуд” (код ЄДРПОУ 04691644), що підтверджується відомостями витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та статуту ТОВ “Дніпровськпромбуд.”, затвердженого рішенням загальних зборів учасників ТОВ “Дніпровськпромбуд.” (копія додається).
На підставі наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області про завершення приватизації відкритого акціонерного товариства “Дніпротрансбуд” № 12/10-ЗВП від 24.03.1998 та переліку нерухомого майна, яке передається у власність Відкритого акціонерного товариства транспортного будівництва “Дніпротрансбуд” № 12/7-1942 від 07.07.1999 (копії додаються), Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області Відкритого акціонерного товариства транспортного будівництва “Дніпротрансбуд” було передано будівлі гуртожитків, розташовані в місті Дніпропетровську за адресами: вул. Лісопаркова будинки №№ 5, 7а, 9, 9а, вул. Караваєва будинок № 1, вул. Білостоцького будинки №№ 110, 110а.
У ході здійснення заходів ліквідаційної процедури ліквідатором було отримано лист від Комунального підприємства “Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації” Дніпровської міської ради № 12128 від 11.10.2024 (копія додається), у якому було повідомлено, що станом на 31.12.2012 в інвентаризаційних справах за адресою: 
- м. Дніпропетровськ, вул. Лісопаркова, буд. 5, містяться відомості щодо балансоутримувача літ. А-2: зареєстрований (балансова належність) за ВАТ "Дніпротрансбуд" на підставі довідки № 169 від 26.10.1989, про що 19.04.1991 видано реєстраційне посвідчення та записано в облікову книгу № III за реєстраційним № 190a; 
- м. Дніпропетровськ, вул. Лісопаркова, буд. 7а, містяться відомості щодо балансоутримувача літ. А-1: зареєстрований (балансова належність) за ВАТ "Дніпротрансбуд" на підставі довідки № 169 від 26.10.1989, про що 19.04.1991 видано реєстраційне посвідчення та записано облікову книгу № III за реєстраційним № 192a;
- м. Дніпропетровськ, вул. Лісопаркова, буд. 9, містяться відомості щодо балансоутримувача літ. А-2: зареєстрований (балансова належність) за ВАТ "Дніпротрансбуд" на підставі довідки № 169 від 26.10.1989, про що 19.04.1991 видано реєстраційне посвідчення та записано в облікову книгу № III за реєстраційним № 193а; 
- м. Дніпропетровськ, вул. Лісопаркова, буд. 9а, містяться відомості щодо балансоутримувача літ. А-2: зареєстрований (балансова належність) за ВАТ "Дніпротрансбуд" на підставі довідки № 169 від 26.10.1989, про що 19.04.1991 видано реєстраційне посвідчення та записано в облікову книгу № III за реєстраційним № 194а; 
- м. Дніпропетровськ, вул. Караваєва, буд. 1, містяться відомості щодо балансоутримувача літ. А-3 та літ. Б-4: зареєстровані (балансовою належністю) за ВАТ "Дніпротрансбуд" (трест "Дніпротрансбуд") на підставі довідки № 169 від 26.10.1989, про що Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації було видано реєстраційне посвідчення від 19.04.1991 та міститься запис в обліковій книзі під № III-180;
- м. Дніпропетровськ, вул. Білостоцького, буд. 110, містяться відомості щодо балансоутримувача літ. А-2: зареєстрований балансовою належністю за трест "Дніпротрансбуд" на підставі довідки № 169 від 26.10.1989, про що було видано реєстраційне посвідчення від 19.04.1991 та зроблено запис в обліковій книзі під № III за реєстровим № 195 м. Дніпропетровськ, вул. Білостоцького, буд. 110-а, містяться відомості щодо балансоутримувача літ. А-2: зареєстрований балансовою належністю за ВАТ "Дніпротрансбуд" (трест "Дніпротрансбуд") на підставі довідки № 169 від 26.10.1989, про що було видано реєстраційне посвідчення від 19.04.1991 та міститься запис в обліковій книзі під № III-196.
Отже, ТОВ “Дніпровськпромбуд.” як правонаступник усього майна, прав та обов`язків Відкритого акціонерного товариства транспортного будівництва “Дніпротрансбуд” (код ЄДРПОУ 04691644) є власником гуртожитків, розташованих в місті Дніпрі за адресами: вул. Лісопаркова будинки №№ 5, 7а, 9, 9а, вул. Караваєва будинок № 1, вул. Білостоцького будинки №№ 110,110а.
Ліквідатор ТОВ “Дніпровськпромбуд.”, арбітражний керуючий Шевцов Є. В. отримав лист від Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради № 3/12- 3991 від 19.08.2025, у якому повідомлено, що до департаменту надійшло звернення від голови ОСН “Білостоцького 110 та 110А” Бородай Т. В. стосовно передачі гуртожитків по вул. Любарського (раніше - Білостоцького), буд. 110 та буд. 110А у комунальну власність Дніпровської міської територіальної громади.
У листі зазначено, що Дніпропетровською міською радою було прийнято рішення № 39/27 від 12.09.2012 “Про надання згоди на прийняття у комунальну власність територіальної громади міста гуртожитків ТОВ “Дніпровськпромбуд.” за адресами: вул. Лісопаркова, 5, 7а, 9, 9а, вул. Караваєва, 1, вул. Білостоцького, 110, 110а”, і вказано на необхідність вжити заходи на виконання цього рішення.
Копія рішення Дніпропетровської міської ради № 39/27 від 12.09.2012 була долучена до листа Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради № 3/12- 3991 від 19.08.2025.
В обґрунтування рішення Дніпропетровської міської ради № 39/27 від 12.09.2012 зазначено, що упродовж багатьох років гуртожитки ТОВ “Дніпровськпромбуд.” (правонаступник ВАТ “Дніпротрансбуд”) за адресами: вул. Лісопаркова, 5, 7а, 9, 9а, вул. Караваєва, 1, вул. Білостоцького,110, 110а залишаються фактично безхазяйними і враховуючи той факт, що мешканці цих гуртожитків неодноразово звертались до представників влади різних рівнів щодо передачі гуртожитків у комунальну власність територіальної громади міста, на виконання Закону України “Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків”, відповідно до листа управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 03.08.2012 № 8/2666, керуючись законами України “Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків” та “Про місцеве самоврядування в Україні”.
За змістом рішення № 39/27 від 12.09.2012 Дніпропетровська міська рада:
1. вирішила надати згоду на прийняття у комунальну власність територіальної громади міста гуртожитків Товариства з обмеженою відповідальністю “Дніпровськпромбуд.” за адресами: вул. Лісопаркова, 5, 7а, 9, 9а, вул. Караваєва,1, вул. Білостоцького, 110,110а, з передачею на баланс Комунального підприємства “Жилсервіс-5” Дніпропетровської міської ради згідно з актами прийняття-передачі;
2. зобов`язала ТОВ “Дніпровськпромбуд.” передати зовнішні інженерні мережі електро, тепло-, газо-, водопостачання та водовідведення до гуртожитків і котельню за адресою: вул. Лісопаркова, 9 на баланс підприємствам міста, які надають відповідні послуги; укласти договори на абонентське обслуговування мешканців гуртожитків з підприємствами міста, які надають відповідні послуги;
3. зобов`язала Публічне акціонерне товариство “Дніпрогаз”, Комунальне підприємство “Дніпроводоканал” Дніпропетровської міської ради, Міське комунальне підприємство “Дніпропетровські міські теплові мережі”, Дніпропетровським міським електричним мережам Публічного акціонерного товариства “Енергопостачальна компанія “Дніпрообленерго” до передачі гуртожитків на баланс КП “Жилсервіс - 5” прийняти на баланс відповідні зовнішні мережі електро-, тепло-, газо-, водопостачання та водовідведення і котельню за адресою: вул. Лісопаркова, 9;
4. зобов`язала КП “Жилсервіс - 5” після передачі зовнішніх інженерних мереж електро-, тепло-, газо-, водопостачання та водовідведення прийняти на баланс гуртожитки; у місячний термін після прийняття на баланс гуртожитків надати департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради інформаційні відомості за встановленою формою для внесення змін до Реєстру об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста; підготувати документи для оформлення та реєстрації, в установленому порядку, права комунальної власності територіальної громади міста, в особі Дніпропетровської міської ради, на гуртожитки; звернутися до Комунального підприємства “Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації” для внесення змін в облікові дані з видачею виписки з облікової книги;
5. зобов`язала Департамент корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради здійснити необхідні дії щодо внесення гуртожитків до Реєстру об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста.
Ліквідатор ТОВ “Дніпровськпромбуд.” вважає рішення Дніпровської міської ради № 39/27 від 12.09.2012 “Про надання згоди на прийняття у комунальну власність територіальної громади міста гуртожитків ТОВ “Дніпровськпромбуд.” за адресами: вул. Лісопаркова, 5, 7а, 9, 9а, вул. Караваєва, 1, вул. Білостоцького, 110, 110а” протиправним та таким, що підлягає скасуванню, що обґрунтовується наступним.
Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.
Так, Конституція України поклала на державу обов`язок забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання і встановила заборону протиправного позбавлення особи права власності (частина четверта статті 13, перше речення частини четвертої статті 41).
Зі змісту оскаржуваного рішення Дніпровської міської ради № 39/27 від 12.09.2012 “Про надання згоди на прийняття у комунальну власність територіальної громади міста гуртожитків ТОВ “Дніпровськпромбуд.” за адресами: вул. Лісопаркова, 5, 7а, 9, 9а, вул. Караваєва, 1, вул. Білостоцького, 110, 110а” вбачається, що його прийнято на виконання Закону України “Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків” та керуючись законами України “Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків” та “Про місцеве самоврядування в Україні” без зазначення конкретних норм права відповідно до яких і на виконання яких зазначене рішення було прийняте.
Закон України “Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків” (у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин, далі - Закон) регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей.
Відповідно до ст. 1 Закону сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Дія цього Закону не поширюється на гуртожитки, що знаходяться у приватній власності, крім гуртожитків, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації).
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону забезпечення реалізації конституційного права на житло мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, здійснюється з дотриманням таких підходів:
1) всі гуртожитки, на які поширюється дія цього Закону, підлягають передачі у власність територіальних громад;
2) передача гуртожитків у власність територіальних громад відповідно до цього Закону має бути здійснена в строки, передбачені державною програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад; 
3) передача гуртожитків згідно із цим Законом у власність територіальних громад здійснюється відповідно до порядку, передбаченого Законом України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" та прийнятих відповідно до нього підзаконних актів, з урахуванням особливостей цього Закону;
4) гуртожитки, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), передаються у власність територіальних громад відповідно до державної програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад з урахуванням особливостей, визначених цим Законом;
5) рішення про передачу гуртожитків, на які поширюється дія цього Закону, у власність територіальних громад приймає орган, уповноважений управляти державним майном, інший орган, якому передано в користування державне майно, або суд.
Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 14 Закону гуртожитки (як цілісні майнові комплекси), на які поширюється дія цього Закону, підлягають передачі у власність відповідних територіальних громад.
Гуртожитки, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), передаються у власність територіальної громади за умови попередньої повної компенсації вартості гуртожитку або безоплатно, за умови згоди на це власника гуртожитку.
Розмір компенсації вартості гуртожитків розраховується відповідно до вартості гуртожитків, за якою їх було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), з урахуванням її зменшення внаслідок нарахованого фізичного зносу і збільшення в результаті фактичних витрат власників на проведення капітального ремонту за час перебування гуртожитків у їх власності.
За згодою сторін компенсація вартості гуртожитків може здійснюватися грошима або майном (майновими правами). Порядок визначення розміру компенсації встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Рішення про передачу гуртожитків у власність територіальних громад приймають відповідні органи управління (уповноважені особи) власників гуртожитків або суд. 
Як убачається зі спірного рішення, пунктом 1 Дніпровською міською радою надано згоду на прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Дніпра гуртожитків, включених до статутного капіталу позивача, компенсації їх вартості рішенням не передбачена.
Водночас зміст оскаржуваного рішення свідчить про відсутність відомостей про наявність згоди ТОВ “Дніпровськпромбуд.” як власника гуртожитків на їх передання у власність територіальної громади.
Отже, за відсутності згоди власника гуртожитків їх передача у власність територіальної громади має відбуватися лише на компенсаційній основі, а не безкоштовно, як вважає відповідач, що випливає зі змісту оскаржуваного рішення.
Іншого порядку безоплатної передачі майна законом станом на момент прийняття оскаржуваного рішення не передбачалось. 
Враховуючи вищевикладене, ліквідатор просить господарський суд визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської міської ради № 39/27 від 12.09.2012 “Про надання згоди на прийняття у комунальну власність територіальної громади міста гуртожитків ТОВ “Дніпровськпромбуд.” за адресами: вул. Лісопаркова, 5, 7а, 9, 9а, вул. Караваєва, 1, вул. Білостоцького, 110, 110а”.
Хоча оскаржуване рішення Дніпровської міської ради № 39/27 було прийняте 12.09.2012, однак за змістом численних листів Комунального підприємства “Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації” Дніпровської міської ради, отриманих арбітражним керуючим у відповідь на надіслані ним запити щодо нерухомого майна банкрута, інформація про наявність спірного рішення була відсутня.
Обставини щодо наявності рішення Дніпровської міської ради № 39/27 від 12.09.2012 “Про надання згоди на прийняття у комунальну власність територіальної громади міста гуртожитків ТОВ “Дніпровськпромбуд.” за адресами: вул. Лісопаркова, 5, 7а, 9, 9а, вул. Караваєва, 1, вул. Білостоцького, 110, 110а” стали відомі ліквідатору ТОВ “Дніпровськпромбуд.”, арбітражному керуючому Шевцову Євгену Вікторовичу з листа від Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради № 3/12- 3991 від 19.08.2025, який був надісланий арбітражному керуючому засобами поштового зв`язку простим листом - 24.08.2025, про що свідчить відбиток штемпеля на конверті поштового відправлення.
В поданому відзиві на позовну заяву 27.01.2026 Дніпровська міська рада просить господарський суд відмовити ліквідатору у задоволенні позову, враховуючи наступне.
Відповідач вважає позовну заяву ліквідатора такою, що подана після закінчення строку позовної давності та такою, що подана поза межами строку визначеного частиною 1 статті 42 КУзПБ.
Окрім того, відповідачем заначено, що прийняття рішення органом місцевого самоврядування рішення про надання згоди на прийняття об`єктів житлового фонду у комунальну власність є складовою частиною процесу прийняття у власність територіальних громад гуртожитків відповідно до положень Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», але безпосередньо саме рішення не є фактом передачі об`єкта і не створює для позивача умов, які б підтверджували порушення майнового права.
При цьому згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 22.01.2026, за пошуковим запитом здійсненим по коду ЄДРПОУ позивача (04691644) встановлено наявність майнових прав товариства на декілька об`єктів нерухомого майна серед яких відсутні жодні речові права на гуртожитки розташовані за адресами: вул. Лісопаркова, 5, 7а, 9, 9а, вул. Любарського (колишня назва – Білостоцького), 110, 110а.
Щодо гуртожитку розташованого за адресою: вул. Олександра Кошиця б(колишня назва – Караваєва), буд. 1 у м. Дніпрі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься інформація про державну реєстрацію права на закінчений будівництвом об`єкт – гуртожиток, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3156639612020, який складається з: Літ. А-3 – сімейний гуртожиток (загальною площею 1215 кв.м., житловою площею 604,1 кв.м; літ. Б-4 – сімейний гуртожиток (загальною площею 1694,9 кв.м, житловою площею 777,9 кв.м; літ. А’-1 – підвал, поз. № 1 – горожа, І- мощення, рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 79444824 від 16.06.2025 внесений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дружук Н. В.
Разом з цим, у листі КП «ДМБТІ» від 11.10.2024 № 12128 зазначено, стосовно гуртожитків розташованих по вул. Любарського (колишня назва – Білостоцького), 110, 110а в матеріалах інвентаризаційної справи наявне рішення Дніпровської міської ради від 30.08.2006 № 27/3 «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста житлового фонду від підприємств-банкрутів» (зі змінами) відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 цього рішення міська рада вирішила прийняти до комунальної власності територіальної громади міста та передати на баланс житлові будинку КВ ЖРЕП АНД району по вул. Біілостоцького, 110, загальною площею 820,0 кв.м. вул. Білостоцького, 110-а, загальною площею 821,7 кв.м. та ін. Інформація щодо виконання рішення № 27/3 підлягає додатковій перевірці у зв`язку з чим, до департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради направлено відповідний запит.
Листом департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 19.08.2025 № 3/12-3991 арбітражного керуючого Шевцова Є. В. повідомлено про необхідність вжиття відповідних заходів щодо виконання рішення міської ради від 12.09.2012 № 39/27 (далі – рішення № 39/27).
Відповідно до частини 4 статті 1 Закону № 500-VI дія цього Закону не поширюється на гуртожитки, побудовані або придбані за радянських часів (до 1 грудня 1991 року) приватними або колективними власниками за власні або залучені кошти (крім гуртожитків, що були включені до статутних капіталів організацій, створених у процесі приватизації чи корпоратизації, у тому числі тих, що у подальшому були передані до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб).
Відповідно до наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області № 12/10-ЗВП від 24.03.1998 «Про завершення приватизації відкритого акціонерного товариства «Дніпротрансбуд» процес приватизації відповідного підприємства завершився. Як вбачається з переліку нерухомого майна переданого відкритому акціонерному товариству «Дніпротрансбуд» Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області № 12/7-1942 від 07.07.1999 будівлі 14 гуртожитків обліковувались у ЖЕК ВАТ «Дніпротрансбуд», в тому числі і гуртожитки за адресами: вул. Лісопаркова, 5 (№ 158), 7а (№ 159), 9 (№ 160), 9а (№ 161), вул. Караваєва, 1 (№ 156, 157), вул. Білостоцького, 110 (№ 162), 110а (№ 163 у переліку № 12/7-1942 від 07.07.1999).
Також необхідно звернути увагу, що ухвалою Арбітражного суду Дніпропетровської області від 27.06.2001 у справі № Б26/2/39/99 підприємство ЖЕК ВАТ «Дніпротрансбуд» було визнано банкрутом, призначено арбітражного керуючого та зобов`язано передати житловий фонд від підприємства банкрута у комунальну власність територіальної громади міста Дніпра.
При цьому з урахуванням пункту 3 розділу Прикінцеві положення Закону № 500-VI, з метою недопущення відчуження гуртожитків, що будувалися за радянських часів (до 1 грудня 1991 року) за загальнодержавні кошти, запроваджено мораторій відчуження (крім передачі у комунальну власність відповідних міських рад відповідно до цього Закону) гуртожитків, що перебувають у повному господарському віданні або оперативному управлінні підприємств, організацій, установ незалежно від форми власності або увійшли до статутних фондів чи капіталів акціонерних чи колективних товариств (організацій), створених у процесі приватизації чи корпоратизації (у тому числі тих, що в подальшому були передані до статутних капіталів (фондів) інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб), з дня опублікування цього Закону до завершення виконання Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад.
Отже, з урахуванням вищевикладеного та стадії ліквідації, яка введена постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.07.2024 у цій справі відповідні гуртожитки мають бути передані у комунальну власність Дніпровської міської територіальної громади, оскільки у ліквідатора, як службової особи підприємства-банкрута у відповідності до ч. 2 ст. 10 та ч. 7 ст. 61 КУзПБ виник імперативний обов`язок передати відповідні об`єкти тергромаді.
Додатково необхідно зазначити, що у справі № 2/5005/5374/2012 судом розглядалось питання передачі у комунальну власність інших гуртожитків щодо яких рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2012 року по справі №2/5005/5374/2012 зобов`язано Публічне акціонерне товариство «Дніпровськпромбуд» передати до комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради об`єкти державного житлового фонду - гуртожитки за адресами: м. Дніпро, вул. Словацька (колишня назва – Гомельська), буд. 59, вул. Коксова, буд. 24, просп. Івана Мазепи (колишня назва – Петровського), буд. 56, а також об`єкти інженерної інфраструктури, що їх обслуговують, які не увійшли до статутного фонду Відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд», про що 18 вересня 2012 року видані відповідні накази.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.
Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.
Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.
Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18).
Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суди повинні зважати й на його ефективність з погляду Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У § 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Сполученого Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) зазначив, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.
За правового регулювання інституту спростування майнових дій боржника, подібного як за Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", так і за приписами КУзПБ, з огляду на мету та цілі процедур банкрутства, наведені вище висновки щодо визначення поняття "майнових дій боржника" підлягають врахуванню також у застосуванні положень статті 42 КУзПБ (подібного за змістом висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постанові від 22.05.2025 у справі № 910/18632/23 (910/9049/24)).
Поряд з цим, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18).
Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18).
Подібний за змістом висновок сформульований і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19, у якій також зазначено, що рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті та захищати порушене право чи інтерес. Якщо для реалізації рішення суду необхідно ще раз звертатися до іншого суду й отримувати ще одне рішення, це означає, що обраний спосіб захисту є неефективним. Тож завданням суду є вирішення спору, який виник між учасниками справи, у найбільш ефективний спосіб з метою запобігання ситуаціям, які б спричинили повторне звернення до суду з іншим позовом, або захисту порушеного права в інший спосіб, тобто вирішення спору між сторонами у такий спосіб, щоб учасники правовідносин не мали необхідності докладати зайвих зусиль для врегулювання спору повторно, або врегулювання спору в іншій спосіб, або врегулювання іншого спору, який виник у зв`язку із судовим рішенням тощо.
Провадження у справах про банкрутство є однією із форм господарського процесу, тому в його межах повинні виконуватися завдання господарського судочинства та досягатися його мета - ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (постанова судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.09.2021 у справі № 916/4644/15).
Разом із тим Верховний Суд неодноразово наголошував (зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі №914/2350/18(914/608/20)), що провадження у справах про банкрутство є самостійним видом судового провадження і характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, застосуванням спеціальних способів захисту тощо. З моменту відкриття стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.
Таким чином, встановлення підстав для задоволення у цій справі вимоги про визнання протиправним та скасувати рішення Дніпровської міської ради, однак без вирішення питання про повернення майна, не забезпечує досягнення мети передбаченого вказаною нормою інституту - реального наповнення ліквідаційної маси, і не призводить до відновлення порушеного інтересу кредиторів у межах цього спору.
А тому обраний ліквідатором Боржника у цій справі спосіб судового захисту є неефективним, що становить самостійну підставу для відмови в позові незалежно від інших встановлених судами обставин та виключає необхідність надання Верховним Судом оцінки будь-яким іншим аргументам скаржника (подібні висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі №910/12525/20, від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20).
Верховним Судом у Постанові від 17.03.2026 по справі № 911/666/24 (911/340/25) наголошено на важливості та необхідності застосування належного та ефективного способу судового захисту / відновлення прав (інтересів) у спорах, що вирішуються у межах справи про банкрутство задля реального наповнення ліквідаційної маси боржника та подальшого захисту порушеного колективного інтересу кредиторів у межах цього спору, що зумовлено строковістю провадження у справі про банкрутство та у його межах строковістю процедур банкрутства, а також необхідністю здійснення у межах таких процедур максимального задоволення визнаних судом вимог кредиторів, що, в свою чергу, виключає можливість подвоєння відповідного судового процесу у спорі, що вирішується у межах справи про банкрутство.
За таких обставин, враховуючи правові позиції Верховного Суду, оскільки звернення до суду із застосуванням неналежного способу захисту є самостійною підставою для відмови в позові, з огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позивачем у цій справі було неправильно обрано спосіб захисту своїх порушених прав, який не відповідає критерію ефективності та змісту порушеного права, у зв`язку з чим господарський суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог ліквідатора Товариство з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОВСЬКПРОМБУД.".
Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 129 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судовий збір покладається на позивача.
Керуючись ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 73, 74, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд, –

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ліквідатора Товариство з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОВСЬКПРОМБУД." до Дніпровської міської ради в повному обсязі.
Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 16.07.2026 

Суддя	 	С.А. Примак