ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

17 серпня 2026 року | м. Дніпро | справа № 280/2353/26

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 травня 2026 року (суддя Богатинський Б.В., повне судове рішення складено 29 травня 2026 року) в справі № 340/2353/26 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі - ГУ ДПС) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №594754-24/08-29 від 04 березня 2026 року про визначення суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2024 рік в розмірі 1215,76 грн.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 29 травня 2026 року позов задоволено.
Визнано протиправними та скасовано повідомлення-рішення від 04.03.2026 №594754-24/08-29.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Зауважує, що позивач є власником земельних ділянок, які віднесені до сільськогосподарських угідь. Згідно з Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Реєстром прав власності на нерухоме майно, Державним реєстром Іпотек, Єдиним реєстром заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) рахується 1/3частка земельної ділянки кадастровий номер земельної ділянки 1225483200:01:001:0199.
Договір оренди між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ТОВ «Заповіт Ілліча» (ЄДРПОУ 30847393) про оренду 1/3 частка земельної ділянки з кадастровим номером 1225483200:01:001:0199 у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстрований 27.05.2025 відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно, період з 01.01.2024 по 27.05.2024 вказана земельна ділянка перебувала у власності/користуванні ОСОБА_1 згідно із Законом України від 01.07.2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Враховуючи викладене, мінімальне податкове зобов`язання визначено (нараховано) за 4 місяці 2024 року.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за позивачем зареєстровано право власності на 1/3 земельної ділянки з кадастровим номером 1225483200:01:001:0199 загальною площею 6,91 га, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 
Земельна ділянка передана в оренду ТОВ “Заповіт Ілліча” на підставі договору оренди землі від 16.05.2013. З витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, сформованого 14.04.2014, індексний номер витягу 20458273, встановлено, що зареєстровано право оренди за ТОВ “Заповіт Ілліча”, номер запису про інше речове право 5342419, а строк дії цього права визначено до 12.04.2024, з правом пролонгації.
23.11.2023 між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 як орендодавцями та ТОВ “Заповіт Ілліча” як орендарем укладено новий договір оренди цієї ж земельної ділянки. Пунктом 3.1 договору визначено строк його дії - 11 років з дати укладення.
Витяг з Державного реєстру речових прав, сформований 29.05.2024, індексний номер 380622653, підтверджує, що речове право зареєстровано на підставі цього договору оренди землі серії та номеру 64/23, укладеного 23.11.2023. У цьому витягу зазначено номер запису про інше речове право 55222291, дату державної реєстрації 27.05.2024, строк дії оренди - 11 років, дата закінчення дії - 23.11.2034, з автоматичним продовженням дії договору.
Головним управлінням ДПС у Запорізькій області сформовано податкове повідомлення-рішення форми “МПЗФ” від 04.03.2026 №594754-24/08-29 за 2024 рік на суму 1215,76 гривень.
Судом встановлено та не є спірним, що земельна ділянка передана ОСОБА_4 в оренду ТОВ “Заповіт Ілліча” на підставі договору оренди землі від 16.05.2013. З витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, сформованого 14.04.2014, індексний номер витягу 20458273, встановлено, що зареєстровано право оренди за ТОВ “Заповіт Ілліча”, номер запису про інше речове право 5342419, а строк дії цього права визначено до 12.04.2024, з правом пролонгації. 
Врахувавши, що станом на момент відкриття спадщини ( ОСОБА_4 ) та набуття позивачем права власності на 1/3 частку земельної ділянки у порядку спадкування за свідоцтвом від 27.08.2020, спірна земельна ділянка вже перебувала у чинному орендному користуванні ТОВ “Заповіт Ілліча”, після набуття права власності позивачем в порядку спадкування до неї перейшли права та обов`язки сторони орендодавця за договором оренди землі, укладеним з ТОВ “Заповіт Ілліча”, строк дії цього права визначено до 12.04.2024, актом приймання передачі земельної ділянки від 12.04.2024 у зв`язку із закінченням строку дії попереднього договору передано вказану земельну ділянку позивачу, а також що 23.11.2023 між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 як орендодавцями та ТОВ “Заповіт Ілліча” як орендарем укладено новий договір оренди цієї ж земельної ділянки строком на 11 років з дати укладення, суд першої інстанції вважав, що реєстрація 27.05.2024 речового права на підставі договору оренди землі серії та номеру 64/23, укладеного 23.11.2023, не свідчить про те, що право оренди вказаної земельної ділянки виникло у спірних правовідносинах лише 27.05.2024, оскільки до 12.04.2024 було зареєстровано право оренди за ТОВ “Заповіт Ілліча” на підставі договору оренди землі від 16.05.2013.
Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки у 2024 році (з 01.01.2024 по 30.04.2024, за який позивачу нараховано суму податкового зобов`язання) належна позивачу на праві власності ділянка перебувала в оренді ТОВ “Заповіт Ілліча”, відповідач протиправно нарахував позивачу суму мінімального податкового зобов`язання за період з 01.01.2024 по 30.04.2024 спірним податковим повідомленням-рішенням.
Судом першої інстанції також зауважено, що ТОВ “Заповіт Ілліча” сплатило мінімальне податкове зобов`язання за земельну ділянку з кадастровим номером 1225483200:01:001:0199, площею 6,91 га, за 1-4 квартали 2024 року, що підтверджується податковою декларацією платника єдиного податку четвертої групи.
Суд визнає висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником земельної ділянки за кадастровим номером 1225483200:01:001:0199 площею 6,91 (розмір частки 1/3), що розташована у Дніпропетровській області, Томаківський район, Зеленогайська сільська рада, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 27 серпня 2020 року.
ГУ ДПС у Запорізькій області прийнято податкове повідомлення-рішення від 04 березня 2026 року №594754-24/08-29 про визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2024 рік в розмірі 1215,76 грн.
Спірним в цій справі є питання правомірності визначення позивачу як власнику земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яке передана в оренду іншій особі, мінімального податкового зобов`язання.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також, відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Законом України від 30 листопада 2021 року № 1914-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень» внесено зміни до ПК України, якими, зокрема, введено для платників податків - фізичних осіб, у яких у власності та/або користуванні (оренді, суборенді, емфітевзисі, постійному користуванні) є земельні ділянки, віднесені до сільськогосподарських угідь, мінімальне податкове зобов`язання.
Пунктом 64 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» установити, що першим роком, за який визначається мінімальне податкове зобов`язання, є 2022 рік. 
За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.114-2 пункту 14.1 статті 14 ПК України, мінімальне податкове зобов`язання - мінімальна величина податкового зобов`язання із сплати податків, зборів, платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, пов`язаних з виробництвом та реалізацією власної сільськогосподарської продукції та/або з власністю та/або користуванням (орендою, суборендою, емфітевзисом, постійним користуванням) земельними ділянками, віднесеними до сільськогосподарських угідь, розрахована відповідно до цього Кодексу. Сума мінімальних податкових зобов`язань, визначених щодо кожної із земельних ділянок, право користування якими належить одній юридичній або фізичній особі, у тому числі фізичній особі - підприємцю, є загальним мінімальним податковим зобов`язанням.
Особливості визначення загального мінімального податкового зобов`язання платників податку - власників, орендарів, користувачів на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь, визначаються пунктом 170.14 статті 170 ПК України.
Відповідно до підпункту 170.14.1 пункту 170.14 статті 170 ПК України для платників податку - власників, орендарів, користувачів на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь, не переданих такими особами в оренду (суборенду), емфітевзис або інше користування на підставі договорів, укладених та зареєстрованих відповідно до законодавства, загальне мінімальне податкове зобов`язання визначається контролюючим органом.
Згідно з підпунктом 170.14.3 пункту 170.14 статті 170 ПК України визначення загального мінімального податкового зобов`язання фізичним особам здійснюється контролюючими органами за податковою адресою таких осіб.
Мінімальне податкове зобов`язання обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного земельного кадастру та/або на підставі оригіналів чи належним чином засвідчених копій відповідних документів платника податків, зокрема документів, що підтверджують право власності/користування.
При обчисленні мінімального податкового зобов`язання нормативна грошова оцінка земельних ділянок застосовується контролюючими органами з урахуванням вимог, встановлених пунктом 271.2 статті 271 цього Кодексу.
У разі державної реєстрації платника податку фізичною особою - підприємцем загальне мінімальне податкове зобов`язання за земельні ділянки, віднесені до сільськогосподарських угідь, які використовуються таким підприємцем для провадження господарського діяльності, розраховується таким платником у порядку, визначеному пунктом 177.14 статті 177 та статтею 297-1 цього Кодексу, з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому відбулася державна реєстрація фізичної особи - підприємця.
Податкове повідомлення-рішення разом з детальним розрахунком суми податку про сплату річного податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, на суму позитивного значення різниці між сумою загального мінімального податкового зобов`язання та сумою сплачених протягом податкового (звітного) року податків, зборів, платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, пов`язаних з виробництвом та реалізацією власної сільськогосподарської продукції та/або з власністю та/або користуванням (орендою, суборендою, емфітевзисом, постійним користуванням) земельними ділянками, віднесеними до сільськогосподарських угідь (далі у цьому пункті - загальна сума сплачених податків, зборів, платежів), надсилається (вручається) платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, наступного за звітним.
Якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) таке податкове повідомлення-рішення разом з детальним розрахунком суми податку у зазначений строк, фізична особа звільняється від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату річного податкового зобов`язання на суму позитивного значення різниці між сумою загального мінімального податкового зобов`язання та загальною сумою сплачених податків, зборів, платежів.
Таке річне податкове зобов`язання може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.
За положеннями підпункту 170.14.6 пункту 170.14 статті 17- ПК України у разі згоди платника податку з визначеним контролюючим органом загальним мінімальним податковим зобов`язанням та/або розрахованою сумою річного податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб такий платник податку зобов`язаний сплатити зазначену у відповідному податковому повідомленні-рішенні суму податку протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
У разі незгоди платника податку з визначеним контролюючим органом загальним мінімальним податковим зобов`язанням та/або розрахованою у відповідному податковому повідомленні-рішенні сумою річного податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб такий платник податку має право у порядку, встановленому статтею 42 цього Кодексу, звернутися до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних, використаних для розрахунку суми податку на доходи фізичних осіб, з наданням підтвердних документів, зокрема щодо:
земельних ділянок, що знаходяться у платника податку у власності та/або постійному користуванні або в оренді (суборенді, емфітевзисі), їх нормативної грошової оцінки та площі;
суми доходу, отриманого від реалізації власної сільськогосподарської продукції;
суми сплачених податків, зборів, платежів.
У разі подання платником податку до контролюючого органу правовстановлюючих документів на земельні ділянки або договорів про передачу в оренду, емфітевзис або інше користування земельних ділянок, укладених та зареєстрованих відповідно до законодавства, відомості про які відсутні у базах даних інформаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, обчислення мінімального податкового зобов`язання здійснюється на підставі поданих платником податку відомостей до отримання контролюючим органом інформації від відповідних органів про власність/користування або перехід права власності/користування на такі земельні ділянки.
Якщо за результатами звірки виявлено розбіжності між даними контролюючого органу та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, контролюючий орган протягом 10 днів, наступних за днем завершення звірки, зобов`язаний скасувати (відкликати) таке податкове повідомлення-рішення та у разі потреби надіслати (вручити) платнику податку нове податкове повідомлення-рішення разом з детальним розрахунком суми податку, складене з урахуванням результатів проведеної звірки.
Контролюючі органи за місцем податкової адреси платників податку в 10-денний строк інформують контролюючі органи за місцезнаходженням відповідних земельних ділянок про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (підпункт 170.14.7 пункту 170.14 статті 170 ПК України).
Порядок визначення мінімального податкового зобов`язання установлений статтею 38-1 ПК України.
Підпунктом 38-1.1.1 пункту 38-1.1 статті 38-1 ПК України установлено, що мінімальне податкове зобов`язання (МПЗ) щодо земельної ділянки, нормативна грошова оцінка якої проведена, обчислюється за формулою:
МПЗ = НГОд x К x М / 12, де: МПЗ - мінімальне податкове зобов`язання; НГОд - нормативна грошова оцінка відповідної земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом для справляння плати за землю; К - коефіцієнт, який становить 0,05; М - кількість календарних місяців, протягом яких земельна ділянка перебуває у власності, оренді, користуванні на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) платника податків.
Підпунктом 38-1.1.2 пункту 39-1.1 статті 38-1 ПК визначено, що мінімальне податкове зобов`язання (МПЗ) щодо земельної ділянки, нормативна грошова оцінка якої не проведена, обчислюється за формулою:
МПЗ = НГО x S x К x М / 12, де: МПЗ - мінімальне податкове зобов`язання; НГО - нормативна грошова оцінка 1 гектара ріллі по Автономній Республіці Крим або по області з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом для справляння плати за землю; S - площа земельної ділянки, гектарах; К - коефіцієнт, що становить 0,05; М - кількість календарних місяців, протягом яких земельна ділянка перебуває у власності, оренді, користуванні на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) платника податків.
Мінімальне податкове зобов`язання визначається за період володіння (користування) земельною ділянкою, який припадає на відповідний податковий (звітний) рік (підпункт 38-1.1.4 пункту 38-1.1 статті 38 ПК України).
Отже, обов`язок щодо сплати мінімального податкового зобов`язання покладається, зокрема, на власників земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь, якщо земельні ділянки не передані власниками в оренду (суборенду), емфітевзис або інше користування на підставі договорів, укладених та зареєстрованих відповідно до законодавства.
Позивач є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення з 27 серпня 2020 року, що підтверджено відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Ця земельна ділянка перебувала в оренді ТОВ «Заповіт Ілліча» на підставі договору оренди землі від 16 травня 2013 року. В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право оренди за ТОВ «Заповіт Ілліча», номер запису про інше речове право 5342419, строк дії цього права - до 12 квітня 2024 року, з правом пролонгації.
Після набуття права власності на земельну ділянку у 2020 році, 23 листопада 2023 ОСОБА_1 (а також ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) як орендодавцями укладено з ТОВ «Заповіт Ілліча» як орендарем новий договір оренди цієї ж земельної ділянки строком дії 11 років з дати укладення.
При цьому витягом з Державного реєстру речових прав, сформованим 29 травня 2024 року, індексний номер 380622653, підтверджується, що речове право зареєстровано 27 травня 2024 року на підставі цього договору оренди землі серії та номеру 64/23, укладеного 23 листопада 2023 року. 
Відповідно до частини першої статті 148-1 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.
Внесення змін до договорів оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту чи застави із зазначенням нового власника земельної ділянки не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору (частина четверта статті 148-1 Земельного кодексу України). 
Зважаючи на те, що станом набуття позивачем права власності на 1/3 частку земельної ділянки у порядку спадкування у серпні 2020 року земельна ділянка вже перебувала у користуванні ТОВ «Заповіт Ілліча» на підставі договору оренди, до позивача після набуття права власності перейшли права та обов`язки орендодавця за договором оренди землі, укладеним з ТОВ «Заповіт Ілліча», строком до 12 квітня 2024 року.
При цьому 27 травня 2024 року в Державному реєстрі речових прав зареєстроване право користування земельною ділянкою на підставі договору оренди, укладеному позивачем з ТОВ «Заповіт Ілліча» 23 листопада 2023 року.
Відповідно до акту приймання передачі земельної ділянки від 12 квітня 2024 року у зв`язку із закінченням строку дії попереднього договору передано земельну ділянку позивачу.
За положеннями частини п`ятої статті 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. 
Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Приписами статті 126 Земельного кодексу України установлено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Отже, оскільки договір оренди, укладений 16 травня 2013 року, припинив дію 12 квітня 2024 року, а нове право оренди ТОВ «Заповіт Ілліча» за договором, укладеним 23 листопада 2023 року, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав 27 травня 2024 року, а також враховуючи повернення позивачу земельної ділянки відповідно до акту приймання-передачі від 12 квітня 2024 року у зв`язку із закінченням строку дії попереднього договору, суд доходить до висновку, що в період з 13 квітня 2024 року по 26 травня 2024 року юридично земельна ділянка не перебувала в оренді ТОВ «Заповіт Ілліча», відповідно в цей період (з 13 квітня 2024 року по 26 травня 2024 року) платником МПЗ мав бути позивач.
Разом з тим, судом встановлено, що ТОВ «Заповіт Ілліча» за 1-4 квартали 2024 року (в тому числі за період з 01 січня 2024 року по 30 квітня 2024 року, тобто за той самий, за який позивачу нараховано суму МПЗ спірним податковим повідомленням-рішенням) сплачено МПЗ за земельну ділянку кадастровий номер 1225483200:01:001:0199, площею 6,91 га, що підтверджується податковою декларацією платника єдиного податку четвертої групи.
Відтак, за земельну ділянку, яка належить позивачу, орендарем сплачено мінімальне податкове зобов`язання, відповідно визначення ще позивачу МПЗ за ту саму земельну ділянку є протиправним.
Отже, суд погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність податкового повідомлення-рішення №594754-24/08-29 від 04 березня 2026 року про визначення суми позивачу податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2024 рік в розмірі 1215,76 грн.
Висновок суду першої інстанції, про що реєстрація 27.05.2024 речового права на підставі договору оренди землі серії та номеру 64/23, укладеного 23.11.2023 не свідчить про те, що право оренди вказаної земельної ділянки виникло у спірних правовідносинах лише 27.05.2024, оскільки до 12.04.2024 було зареєстровано право оренди за ТОВ “Заповіт Ілліча” на підставі договору оренди землі від 16.05.2013, не привів до неправильного вирішення справи, тому ця обставина не є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 травня 2026 року в справі №340/2353/26 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 травня 2026 року в справі №340/2353/26 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 17 серпня 2026 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Повне судове рішення складено 17 серпня 2026 року. 

Суддя-доповідач В.А. Шальєва 

суддя С.М. Іванов 

суддя В.Є. Чередниченко