ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2026  м.Дніпро справа №908/3964/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Кучеренко О.І. (доповідач)
суддів: Кошлі А.О., Стефанів Т.В.
з секретарем судового засідання Кахикало А.С.
за участю представників сторін:
від апелянта Сосній Т.Ю., самопредставництво
від позивача Зарвій Р.Л. адвокат,
розглянув апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Інститут титану» на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.03.2026 (суддя Корсуна В.Л.) у справі 
за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер козак», 69096, м.Запоріжжя, вул. Дніпровські пороги, буд. 19, кв. 135
до відповідача: Акціонерного товариства «Інститут титану», 690035, м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 180 
про стягнення 412 358 грн 75 коп.
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст і підстави позовної заяви.
30.12.2025 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер козак» до Акціонерного товариства «Інститут титану» про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії споживачу від 10.01.2019 №9 у розмірі 412358 грн 75 коп., у тому числі: 282526 грн 71 коп. основного боргу, 28794 грн 50 коп. 3 % річних та 101 037 грн 54 коп. інфляційних втрат.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 10.01.2019 на підставі заяви-приєднання між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вільна енергетична компанія «Палівенерго» (постачальник) та публічним акціонерним товариством «Інститут титану» (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №9, на виконання умов якого постачальником поставлено споживачу електричну енергію на суму 282526 гривень 71 копійка, що підтверджується актами-рахунками купівлі-продажу електричної енергії. 
04.08.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вільна енергетична компанія «Палівенерго» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер козак» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги №8, за умовами якого новий кредитор набув право вимагати від боржника сплати грошових коштів у розмірі 282526 гривень 71 копійка. Посилаючись на невиконання відповідачем грошового зобов`язання щодо оплати поставленої електричної енергії, позивач просив стягнути з відповідача суму основного боргу, три проценти річних та індекс інфляції, які нараховані відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.03.2026 позов задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Інститут титану» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер козак» 282526 грн 71 коп. основного боргу, 28794 грн 50 коп. 3 % річних, 89 790 грн 22 коп. індексу інфляції та 4813 грн 21 коп. судового збору. У іншій частині позову відмовлено.
Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності факту поставки Товариством з обмеженою відповідальністю «Вільна енергетична компанія «Палівенерго» на користь відповідача електричної енергії на суму 282526 гривень 71 копійка та невиконання відповідачем зобов`язання з її оплати. 
Суд визнав, що на підставі договору про відступлення права вимоги від 04.08.2022 №8 та положень статей 512, 514, 516 Цивільного кодексу України щодо заміни кредитора у зобов`язанні, до позивача перейшло право вимоги до відповідача відповідно до договору про постачання електричної енергії споживачу від 10.01.2019 №9. 
Здійснивши перевірку доданих позивачем розрахунків трьох процентів річних та індексу інфляції, суд визнав розрахунок трьох процентів річних вірним, а розрахунок індексу інфляції визнав завищеним, встановивши, що обґрунтованому нарахуванню за період з жовтня 2022 року до листопад 2025 року (включно) підлягає сума 89790 гривень 22 копійки, у зв`язку з чим у іншій частині вимог щодо індексу інфляції відмовлено через необґрунтованість. 
Доводи відповідача, які викладені у відзиві на позовну заяву, суд першої інстанції відхилив як безпідставні, зазначивши, що договором про постачання електричної енергії споживачу від 10.01.2019 №9 не передбачено заборони нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції, а відповідач не навів обставин, які б виключали застосування до спірних правовідносин положень частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
31.03.2026 Акціонерне товариство «Інститут титану» подало апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.03.2026, у якій просить скасувати рішення у справі повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник послався на те, що судом першої інстанції не з`ясовано обставин, які мають значення для справи, оскільки позивачем при поданні позовної заяви порушено вимоги пункту 8 частини третьої статті 162 Господарського процесуального кодексу України, а саме не зазначено про наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до позовної заяви, зокрема оригіналу договору про відступлення права вимоги від 04.08.2022 №8 та доказів виконання сторонами пунктів 3.3, 4.1 цього договору зобов`язань, у частині сплати позивачем на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вільна енергетична компанія «Палівенерго» коштів у розмірі 169516 гривень 03 копійки та передання останнім документів, що підтверджують право вимоги до відповідача. 
На переконання скаржника, зазначені обставини є необхідними для встановлення, оскільки саме оплата вказаної суми, за умовами пункту 3.3 договору про відступлення права вимоги, є обов`язковою умовою набуття позивачем права вимоги за договором про постачання електричної енергії споживачу від 10.01.2019 №9.
Крім того, скаржник послався на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке, на його думку, полягає у тому, що позивачем всупереч вимогам статті 74, частин другої, четвертої статті 80 Господарського процесуального кодексу України подано разом з відповіддю на відзив копії додаткових документів, які не подавались під час подання позовної заяви, без порушення перед судом питання про встановлення додаткового строку на подання доказів, тоді як зазначені документи, на думку скаржника, взагалі не були відомі відповідачеві.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер козак» подало до суду письмові пояснення у справі, у яких заперечило проти доводів апеляційної скарги та просило врахувати їх при прийнятті постанови за результатами апеляційного розгляду.
Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач звернув увагу суду на те, що Акціонерне товариство «Інститут титану» у відзиві на позовну заяву від 20.01.2026, підписаному повноважним представником - керівником товариства Бренером В.О. у апеляційній скарзі, визнало позовні вимоги у частині стягнення основного боргу у розмірі 282526 грн 71 коп., заперечивши лише проти стягнення трьох процентів річних та індексу інфляції. На переконання позивача, звернення того самого відповідача з апеляційною скаргою, спрямованою на повне скасування рішення, зокрема у частині, яка визнавалась ним у суді першої інстанції, є суперечливою поведінкою учасника справи. Позивач послався на частину першу статті 75 Господарського процесуального кодексу України, за якою обставини, визнані учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними, а також на частину четверту статті 165 цього Кодексу, відповідно до якої відповідач, який не висловив у відзиві незгоди з обставиною, на якій ґрунтуються позовні вимоги, позбавляється права заперечувати проти неї під час розгляду справи по суті.
Позивач також зазначив, що наявність договору про відступлення права вимоги від 04.08.2022 №8 є достатнім підтвердженням переходу права вимоги, що узгоджується з висновками, які викладені у постанові Верховного Суду від 28.10.2020 у справі №910/10963/19, а на спростування заперечень відповідача разом з відповіддю на відзив ним подано до суду докази виконання сторонами договору про відступлення права вимоги, зокрема додаткову угоду до цього договору від 04.08.2022, платіжну інструкцію від 05.08.2022 №89254 та акти-рахунки первісного кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю «Вільна енергетична компанія «Палівенерго». Позивач послався на частину третю статті 166 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою до відповіді на відзив застосовуються правила, які встановлені частинами третьою-шостою статті 165 цього Кодексу, якими, зокрема, передбачено право додавати до заяви по суті справи докази на спростування заперечень іншої сторони.
Щодо вимог про стягнення трьох процентів річних та індексу інфляції позивач зазначив, що зазначені нарахування є похідними від суми основного боргу та підлягають стягненню відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, і послався на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №703/2718/16 щодо правової природи трьох процентів річних та індексу інфляції, як особливої міри відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі №903/602/24, згідно з якою розмір трьох процентів річних не підлягає зменшенню судом, а індекс інфляції не є штрафною санкцією і не підлягає зменшенню судом.
Рух справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 31.03.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кучеренко О.І. (доповідач), судді: Стефанів Т.В., Кошля А.О.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.04.2026 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Інститут титану» на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.03.2026 залишено без руху, надано апелянту строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків, надати докази сплати судового збору у сумі 7422 грн 46 коп.
16.04.2026 апелянтом подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги з доказами їх усунення, надано платіжну інструкцію №328 від 10.04.2026 про сплату судового збору на суму 7422 грн 46 коп.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Інститут титану» на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.03.2026, витребувано матеріали справи №908/3964/25 з Господарського суду Запорізької області. 
01.05.2026 на виконання ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 27.04.2026 надійшли матеріали справи №908/3964/25.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.05.2026 розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Інститут титану» на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.03.2026 призначено у судовому засіданні 24.06.2026 о 14 год 30 хв.
24.06.2026 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови по справі.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
10.01.2019 на підставі заяви-приєднання між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вільна енергетична компанія «Палівенерго» (Постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Інститут титану» (Споживач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №9 (Договір). 
Постачальник продає електричну енергію Споживачу, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (пункт 2.1. Договору). 
Початком постачання електричної енергії Споживачу є дата, зазначена у заяві-приєднанні, яка є Додатком 1 до цього договору (пункт 3.1. Договору).
Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є Додатком 2 до цього Договору (пункт 5.1. Договору).
Спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається у комерційній пропозиції Постачальника. Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни електричної енергії (пункт 5.2. Договору).
Ціна електричної енергії має зазначатись Постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим Договором, у т.ч. у разі її зміни. У випадках застосування до Споживача диференційованих цін електричної енергії суми, вказані у рахунках, відображають середню ціну, обчислену на базі різних диференційованих цін (пункт 5.4. Договору). 
Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць (пункт 5.5. Договору).
Розрахунки Споживача за цим Договором здійснюються на поточний рахунок. При цьому, Споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за цим Договором через банківську платіжну систему, он-лайн переказ, поштовий переказ. Оплата вартості електричної енергії за ним Договором здійснюється Споживачем шляхом перерахування коштів на рахунок Постачальника. Оплата вважається здійсненою після того, як на рахунок Постачальника надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов цього Договору. Рахунок Постачальника зазначається у платіжних документах Постачальника, у т.ч. у разі його зміни. 
Оплата рахунка Постачальника (пункт 5.7. Договору) за цим договором має бути здійснена Споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 робочих днів з дати рахунку, або протягом 5 робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого Споживачем. Всі платіжні документи, що виставляються Постачальником Споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені Сторонами цього Договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних веб- сайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки.
По закінченню розрахункового місяця на підставі даних комерційного обліку Споживача, Постачальник надсилає Споживачу поштою до 5-го числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим, Акт купівлі-продажу електричної енергії підписаний зі свого боку у 2-х примірниках (пункт 5.8. Договору). 
Згідно із пунктом 3 Комерційної пропозиції (з урахуванням додаткової угоди від 01.07.2019 №1) (Додаток 2 до договору), розрахунковим періодом є календарний місяць та встановлюється з 1 числа місяця до такого ж числа наступного місяця. Оплата електричної енергії здійснюється споживачем у формі попередньої оплати з остаточним розрахунком, який проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку. Попередня плата здійснюється за 2 банківських дня до 25 числа місяця, що передує розрахунковому у розмірі 30 % вартості від заявленого обсягу споживання електричної енергії на відповідний розрахунковий період, по Црдн.прогн. Остаточний розрахунок, за фактично спожиту електричну енергію у розрахунковому періоді, здійснюється у строк до 11 числа, місяця наступного за розрахунковим по фактичній Црдн, яка склалася у розрахунковому місяці. Якщо протягом місяця середня гранична оптова ринкова ціна ринку доби наперед підвищиться, внаслідок чого розрахована вартість електроенергії виявиться більшою, ніж сплачена вартість заявленого обсягу електричної енергії, Споживач зобов`язаний, здійснити доплату вартості замовленої електричної енергії відповідно до розміру підвищення не пізніше ніж до 20 числа розрахункового періоду. У разі, якщо здійснені платежі за електричну енергію, спожиту у розрахунковому періоді, перевищують вартість фактично спожитої електричної енергії, сума переплати зараховується, як попередня оплата вартості очікуваного обсягу споживання електричної енергії наступного розрахункового періоду. Оплата здійснюється на поточний рахунок Постачальника зі спеціальним режимом використання, зазначений у Договорі, та розрахункових документах. У платіжному документі у реквізиті «Призначення платежу» повинна бути вказана назва Споживача, характер платежу (попередня оплата, остаточний розрахунок, штрафні санкції і т.п.), період, за який здійснюється оплата. У разі відсутності графіка погашення заборгованості та при відсутності у платіжному документі у реквізиті «Призначення платежу» посилань на період, за який здійснюється оплата, або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, кошти, перераховані Споживачем за електричну енергію, Постачальник має право зарахувати як погашення існуючої заборгованості Споживача з найдавнішим терміном її виникнення.
Цей договір укладається на строк, зазначений у комерційній пропозиції, яку обрав Споживач, та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання, яка є Додатком 1 до цього договору (пунктом 13.1 Договору). 
Відповідно до заяви-приєднання (Додаток 1 до договору), початком постачання з 01.02.2019. 
Згідно із пунктом 11 Комерційної пропозиції (Додаток 2 до договору), договір набирає чинності з дня наступного за днем отримання ТОВ «Вільна енергетична компанія «Палівенерго» заяви-приєднання Споживача до умов договору про постачання електричної енергії споживачу, у якій вказано про обрання Комерційної пропозиції №1, якщо протягом 3 робочих днів, споживачу не буде повідомлено про невідповідність критеріям обраної комерційної пропозиції. Договір діє з 01.0.2019 до 31.12.2019. 
Додатковою угодою №2 від 22.10.2019 до договору, сторони дійшли згоди продовжити термін договору до 31.12.2020 на умовах комерційної пропозиції у редакції додаткової угоди від 01.07.2019 №1 до договору.
Додатковою угодою №4 від 25.11.2020 до договору, сторони дійшли згоди викласти у новій редакції другий абзац пункт 11 Комерційної пропозиції (Додаток 2 до договору) у редакції: договір діє з 01.02.2019 до 31.12.2021. Якщо за 1 місяць до закінчення терміну дії даного договору жодною зі сторін не буде заявлено про відмову від договору або перегляд його умов, договір вважається продовженим на наступний рік.
Додатковою угодою №5 від 27.10.2021 до договору, у зв`язку із реорганізацією Публічного акціонерного товариства «Інститут титану» у Акціонерне товариство «Інститут титану», замінено сторону Споживача з Публічного акціонерного товариства «Інститут титану» на Акціонерне товариство «Інститут титану».
На виконання умов договору, ТОВ «Вільна енергетична компанія «Палівенерго» поставлено АТ «Інститут титану» електричну енергію у розмірі 282526 грн 71 коп., що підтверджується актами-рахунками купівлі продажу електричної енергії:
від 28.02.2022 №9/1217 на суму 24039 грн 46 коп.; №9/1218 на суму 3 231 грн 26 коп.; №9/1219 на суму 47954 грн 66 коп.; №9/1220 на суму 145226 грн 58 коп., зі строком оплати 18.03.2022;
від 31.03.2022 №9/1617 на суму 3507 грн 34 коп.; №9/1618 на суму 8140 грн 72 коп.; №9/1619 на суму 17 832 грн 92 коп.; №9/1620 від 31.03.2022 на суму 33090 грн 77 коп зі строком оплати до 19.04.2022.
04.08.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вільна енергетична компанія «Палівенерго» (Первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер козак» (Новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги №8 (Договір про відступлення права вимоги), за умовами якого, Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор набуває право вимоги, належне Первісному кредиторові у відповідності із договором №9 від 10.01.2019 (Основний договір), укладеного між Первісним кредитором та ПАТ «Інститут титану» (ЄДРПОУ 00201081) (Боржник). 
За цим договором Новий кредитор набуває право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника сплати грошових коштів у розмірі 282 526 грн 71 коп (пункт 1.2 Договору про відступлення права вимоги).
Право вимоги, що відступається за цим договором, оцінене сторонами у сумі 169516 грн 03 коп. (пункт 2.1. Договору). 
З моменту набрання чинності цим договором, незалежно від виконання Боржником його обов`язків перед Новим кредитором, у Первісного кредитора виникає право вимоги до Нового кредитора щодо погашення (компенсації) зобов`язання у розмірі, яке передбачене пунктом 2.1 цього договору (пункт 3.2 Договору про відступлення права вимоги).
Новий кредитор зобов`язаний сплатити визначене у пункті 2.1. договору зобов`язання у розмірі 169516 грн 03 коп. на користь Первісного кредитора у строк до 31.12.2024 (пункт 3.3 Договору).
Первісний кредитор зобов`язаний передати Новому кредитору документи, що підтверджуються право вимоги до Боржника, у момент підписання сторонами цього договору (пункт 4.1 Договору про відступлення права вимоги).
Первісний кредитор протягом 6 місяців з дати укладання цього договору зобов`язаний передати письмове повідомлення Боржнику про відступлення права вимоги за цим договором Новому кредитору (пункт 4.2 Договору про відступлення права вимоги).
05.08.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вільна енергетична компанія «Палівенерго» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер козак» укладено додаткову угоду до договору про відступлення права вимоги №08 від 04.08.2022, в якій вирішили внести зміни до Договору про наступне:
- Сторони вирішили викласти пункт 2.1 Договору в наступній редакції: «право вимоги, що відступається за цим договором, оцінене сторонами у сумі 150000 грн 00 коп.»;
- Пункт 3.3 Договору викласти в такій редакції: «Новий кредитор зобов`язаний сплатити визначене у пункті 2.1. договору зобов`язання у розмірі 150000 грн 00 коп. на користь Первісного кредитора у строк до 31.12.2024»
Решта положень Договору залишаються чинними у попередній редакції і сторони підтверджують свої зобов`язання за ними.
Відповідно до платіжної інструкції від 05.08.2022 №89254 ТОВ «Інтер козак» сплатило ТОВ «Вільна енергетична компанія «Палівенерго» суму оплати за відступлення права вимоги згідно з договором від 04.08.2022 №8 у розмірі 150 000 грн 00 коп. 
30.09.2022 ТОВ «Вільна енергетична компанія «Палівенерго» надіслало АТ «Інститут титану» повідомлення про зміну кредитора, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 30.09.2022 та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 30.09.2022 №0505095607548.
13.08.2025 ТОВ «Інтер козак» надіслало АТ «Інститут титану» вимогу про сплату заборгованості за вих. від 07.08.2025, у якій вимагає сплатити заборгованість згідно з договором про постачання електричної енергії споживачу від 10.01.2019 №9 у розмірі 282 526 грн 71 коп. протягом 10 днів з дати отримання даної вимоги.
Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Відповідно до частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною четвертою цієї статті визначено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. З урахуванням меж апеляційного перегляду, визначених наведеною нормою, колегія суддів перевірила оскаржуване рішення у межах доводів апеляційної скарги та додатково - на предмет наявності порушень, які є безумовною підставою для його скасування, і таких порушень не встановила.
Визначаючи правову природу спірних правовідносин, апеляційний суд звертає увагу на те, що за своєю правовою природою договір про постачання електричної енергії споживачу від 10.01.2019 №9 є договором енергопостачання, який регулюється положеннями § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та спеціальним законодавством у сфері електроенергетики. Особливістю цього договору є те, що він є публічним договором приєднання, що укладається на підставі заяви-приєднання споживача до умов договору (комерційної пропозиції), що кореспондується з положеннями статті 633, частини 1 статті 634, статті 641 Цивільного кодексу України. За своєю суттю такий договір є двостороннім, оплатним і консенсуальним, а основне зобов`язання споживача полягає у своєчасній та повній оплаті вартості фактично спожитої електричної енергії. Таким чином, факт отримання електричної енергії породжує у відповідача грошове зобов`язання, яке може бути предметом подальшої заміни кредитора.
Щодо правової природи договору про відступлення права вимоги, то апеляційний суд зазначає, відповідно до частин першої та другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із частиною першою статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні у обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 519 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.
Право вимоги у зобов`язанні є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватись з урахуванням обмежень, встановлених нормами глави 47 Цивільного кодексу України. Відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни (пункти 56, 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №906/1174/18).
Апеляційний суд зауважує, що відступлення права вимоги (цесія) - це сам факт заміни особи у зобов`язанні, який є правовим результатом відповідного договору. Цесія не є окремим самостійним договором. Отже, положення Цивільного кодексу України (зокрема, про відступлення права вимоги) повинні застосовуватись саме до відповідного договору (купівлі-продажу, дарування, міни тощо), правовим результатом якого є цесія. Зокрема, при оцінці правових наслідків відступлення недійсного права вимоги (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі №910/19199/21 провадження №12-45гс22).
Судом встановлено, що на підставі заяви-приєднання між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вільна енергетична компанія «Палівенерго» (Постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Інститут титану» (Споживач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №9 (Договір), на виконання якого постачальник поставив, а відповідач прийняв електричну енергію вартістю 282526 грн 71 коп., що підтверджується належними доказами та не заперечується відповідачем. У строк, який визначений цим договором відповідач за отриманий товар не розрахувався, тобто у нього виникла прострочена заборгованість у розмірі вартості спожитої електричної енергії. 
Постачальник (за договором постачання електричної енергії) Товариство з обмеженою відповідальністю «Вільна енергетична компанія «Палівенерго» відповідно до договору про відступлення права вимоги передав позивачу, як новому кредитору, право вимоги за договором №9 від 10.01.2019.
Отже, на підставі договору про відступлення права вимоги до нового кредитора перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні у обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у томі числі і право вимагати виконання зобов`язань з оплати вартості спожитої електричної енергії.
Щодо доводу скаржника про нез`ясування судом першої інстанції обставин, пов`язаних із виконанням сторонами договору про відступлення права вимоги від 04.08.2022 №8, а саме відсутність оплати позивачем коштів на виконання договору про відступлення права вимоги, то колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом і виконання цього договору не впливає на перехід права вимоги до нового кредитора.
Наявність чи відсутність у боржника оригіналів документів первісного кредитора, за загальним правилом, не є умовою чинності договору про відступлення права вимоги і не впливає на факт переходу права вимоги від первісного кредитора до нового кредитора, стосується лише розподілу ризиків, пов`язаних з виконанням зобов`язання неналежному кредитору, які нормою статті 516 Цивільного кодексу України покладені на нового кредитора у разі неповідомлення боржника про заміну кредитора. У цій справі боржник був належним чином повідомлений про заміну кредитора, а тому підстав для незастосування наслідків такої заміни не встановлено.
Щодо оплати за відступлену вимогу, то матеріалами справи підтверджується, що додатковою угодою від 05.08.2022 до договору про відступлення права вимоги від 04.08.2022 №8 сторони погодили, що право вимоги, яке відступається, оцінюється у сумі 150000 гривень 00 копійок, і новий кредитор зобов`язаний сплатити цю суму у строк до 31.12.2024. У матеріалах справи міститься платіжна інструкція №89254 від 05.08.2022 згідно з якою позивач сплатив Товариству з обмеженою відповідальністю «Вільна енергетична компанія «Палівенерго» вказану суму. За таких обставин колегія суддів відхиляє цей довід апеляційної скарги як такий, що не відповідає фактичним обставинам справи.
Щодо обов`язку первісного кредитора передати новому кредитору документи, що підтверджують право вимоги до боржника (пункт 4.1 договору про відступлення права вимоги), колегія суддів зазначає, що виконання цього обов`язку підтверджується поданими позивачем разом з відповіддю на відзив актами-рахунками первісного кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю «Вільна енергетична компанія «Палівенерго», які і є документами, на підставі яких визначено розмір заборгованості відповідача та які досліджені судом першої інстанції під час розгляду справи по суті. Крім того, обізнаність відповідача про заміну кредитора у зобов`язанні за договором про постачання електричної енергії споживачу від 10.01.2019 №9 підтверджується описом вкладення у цінний лист від 30.09.2022 та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 30.09.2022 №0505095607548, тобто відповідач був повідомлений про заміну кредитора за понад три роки до звернення позивача з позовом до суду і не міг не знати про підстави виникнення права вимоги нового кредитора.
Щодо доводу апеляційної скарги про порушення позивачем вимог пункту 8 частини третьої статті 162 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає, що недотримання позивачем вимог до змісту та форми позовної заяви, встановлених статтею 162 цього Кодексу, є підставою для залишення позовної заяви без руху відповідно до статті 174 Господарського процесуального кодексу України на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі, а не підставою для відмови у задоволенні позовних вимог чи скасування рішення, ухваленого за результатами розгляду справи по суті. Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 05.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №908/3964/25, отже питання відповідності позовної заяви вимогам статті 162 Господарського процесуального кодексу України вирішено судом першої інстанції на стадії відкриття провадження у справі. 
Щодо доводу апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права внаслідок прийняття до розгляду доказів, поданих позивачем разом з відповіддю на відзив, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини третьої статті 166 Господарського процесуального кодексу України до відповіді на відзив застосовуються правила, які встановлені частинами третьою - шостою статті 165 цього Кодексу. Пунктом 1 частини шостої статті 165 Господарського процесуального кодексу України передбачено право учасника справи додавати до заяви по суті справи докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, якщо такі докази не надані іншою стороною раніше. Оскільки заперечення відповідача щодо виконання сторонами договору про відступлення права вимоги викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву від 20.01.2026, у позивача було права подання доводів та доказів на спростування цих заперечень, чим і скористався позивач, подавши додаткову угоду від 05.08.2022, платіжну інструкцію від 05.08.2022 №89254 та акти-рахунки первісного кредитора. 
Таке подання доказів відповідає вимогам частини третьої статті 166 та частини шостої статті 165 Господарського процесуального кодексу України і не є поданням доказів з порушенням строків у розумінні статті 80 цього Кодексу, оскільки ця стаття регулює порядок подання доказів разом з першими за черговістю заявами по суті справи - позовною заявою та відзивом, тоді як подання доказів на спростування заперечень іншої сторони разом з наступними заявами по суті справи прямо передбачено спеціальними нормами статей 165, 166 Господарського процесуального кодексу України. За таких обставин суд першої інстанції правомірно прийняв зазначені докази до розгляду та надав їм належну оцінку, а порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування рішення відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів не встановила.
Оскільки грошове зобов`язання відповідача перед позивачем за договором про постачання електричної енергії споживачу від 10.01.2019 №9 підтверджено належними й допустимими доказами, а прострочення його виконання встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідачем, колегія суддів дійшла висновку про правомірність нарахування та стягнення з відповідача трьох процентів річних у розмірі 28794 грн. 50 коп. та індексу інфляції у розмірі 89790 грн.22 коп. на підставі частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.
В силу вимог частини 3 статті 13 Цивільного кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.  
Згідно із статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина 2).
Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1). У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. 
Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (частина 1). Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2).
Згідно із статтею 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1). Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (частина 2).
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (частина 1). Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина 2).
У відповідності до вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2). Суд надає оцінку (частина 3) як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Статтею 277 Господарського процесуального кодексу України визначено вичерпний перелік підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення: не з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Узагальнюючи наведене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду Запорізької області від 03.03.2026 у справі №908/3964/25 ухвалено з повним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, доведеністю обставин, що суд першої інстанції визнав встановленими, за відповідності висновків суду встановленим обставинам справи та без порушень норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції та не містять посилань на обставини, які не були предметом дослідження судом першої інстанції та які могли б вплинути на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, у зв`язку з чим підстав, визначених статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, для скасування чи зміни оскаржуваного рішення колегія суддів не встановила.
Судові витрати.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Інститут титану» залишено без задоволення, судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника та відшкодуванню за рахунок позивача не підлягають.
Керуючись статтями 129, 269, 275, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Інститут титану» на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.03.2026 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області від 03.03.2026 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду. Якщо у судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судового рішення, або якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 20.08.2026

Головуючий суддя О.І. Кучеренко

судді Т.В. Стефанів 

А.О. Кошля