Справа № 357/21066/25
Провадження № 2/357/652/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
( ЗАОЧНЕ )

20 серпня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді – Сомок О. А. ,
при секретарі – Пугач В. І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біла Церква Київської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою
В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позицій сторін 
У грудні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просив стягнути борг за розпискою.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 26 лютого 2025 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено розписку від 26 лютого 2025 року. Станом на дату укладення розписки від 26 лютого 2025 року позивачем було передано відповідачу грошові кошти в розмірі 5200 долларів США.
Як зазначалось в розписці ОСОБА_2 , зобов`язувалась повернути ОСОБА_1 , грошові кошти до 10 березня 2025 року у повному обсязі.
Станом на день подання позовної заяви грошові кошти ОСОБА_2 повернуто не було, вимоги розписки не виконані, чим порушено договірні зобов`язання, які передбачені розпискою від 26 лютого 2025 року.
З метою врегулювання спору Позивачем вживалися всі можливі досудові способи його врегулювання, проте належним чином зобов`язання за розпискою 26 лютого 2025 року з боку Відповідача виконані не були.
01 квітня 2025 року було направлено засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» претензію (вимогу) про повернення грошових коштів згідно розписки від 26 лютого 2025 року, в якій позивач просить повернути йому в найкоротший термін, а саме: протягом трьох днів, усі грошові кошти, взяті Відповідачем, відповідно до розписки від 26 лютого 2025 року, з дня отримання даної претензії та Відповідач був повідомлений в мережі «Telegram» за номером (068) 745-68-68, для урегулювання питань щодо виконання зобов`язань за розпискою від 26 лютого 2025 року.
21 травня 2025 року позивачем було подано заяву про притягнення до кримінальної відповідальності відповідача за частиною 3 статті 190 Кримінального кодексу України, однак у відповіді від 01 липня 2025 року вказано, що «під час проведення перевірки, підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань немає за відсутністю в даному випадку будь-якого правопорушення.
Відповідач частково сплачувала заборгованість і погасила 900 доларів США, що еквівалентно 38 103 грн. 66 коп., згідно з офіційним курсом Національного Банку України, станом на момент подання позову, а надалі Відповідач припинила виконувати свої зобов`язання і не виходила на зв`язок з позивачем.
Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість згідно розписки від 26 лютого 2025 року у розмірі 4 300 (чотири тисячі триста) доларів США, що еквівалентно 182 050 грн. 50 коп., 3 % річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 100,01 доларів США, що еквівалентно 4 234 грн 53 коп. та понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1820 грн. 51 коп.
Відповідач відзиву на позовну заяву не надала.
Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Сомок О.А.
Ухвалою судді від 23 березня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами загального позовного провадження. Витребувано у позивача оригінал розписки.
16 січня 2026 року до суду через систему «Електронний суд» від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про виклик та допит свідка, в якому останній просив викликати та допитати в судовому засіданні свідка ОСОБА_3 , яка була присутня при складанні розписки та зазначена у даній розписці як свідок.
Ухвалою судді від 12 березня 2026 року було закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду та задоволено клопотання позивача про виклик свідка.
16 квітня 2026 року в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі з мотивів викладених у позові. У разі неявки відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
16 квітня 2026 року відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, в зв`язку з чим розгляд справи було відкладено.
14 липня 2026 року до суду через систему «Електронний суд» від позивача ОСОБА_1 надійшла заява, в якій останній просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.
15 липня 2026 року в судове засідання відповідач повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленою належним чином, про причини неявки не повідомила, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від неї не надходило.
Зважаючи на відсутність заперечень сторони позивача проти заочного розгляду справи є підстави для проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі даних та доказів, що відповідає положенням статей 223, 280 - 282 ЦПК України.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно із ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.
Заслухавши пояснення позивача та показання свідка, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про задоволення позову виходячи з такого.
Фактичні обставини, встановлені судом
Судом установлено, що ОСОБА_2 власноручно склдала розписку про те, що отримала від ОСОБА_1 у борг кошти на власні потреби 5200 доларів США (п`ять тисяч двісті доларів США) 26 лютого 2025 року, які зобов`язалася йому повернути до 10 березня 2025 року. Крім того, зазначила свої паспортні дані та місце проживання: АДРЕСА_1 .
З доданих до позовної заяви квитанцій вбачається, що відповідач ОСОБА_2 здійснила часткове погашення боргу в розмірі 38 103 грн. 66 коп., що еквівалентно 900 доларів США, згідно з офіційним курсом Національного Банку України, станом на момент подання позову.
Матеріали справи не містять даних про погашення відповідачем залишку боргу.
Отже, у визначений у розписці строк відповідач свої зобов`язання виконала не в повному обсязі, допустивши прострочення зобов`язання, що підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки. Заборгованість за позикою склала 4300 доларів США, що еквівалентно 182 050,50 грн згідно з офіційним курсом Національного Банку України, станом на момент подання позову.
Позивачем нараховано 3% річних в сумі 101,01 доларів США, що еквівалентно 4234,53 грн. згідно з офіційним курсом Національного Банку України, станом на момент подання позову, за період прострочення з 11 березня 2025 року по 19 грудня 2025 року.
Свідок ОСОБА_3 надала суду показання про те, що разом з позивачем ОСОБА_1 спільно проживає чотири роки та була свідком передачі коштів відповідачу ОСОБА_2 . Відповідач є подругою родичів позивача. Кошти передавались купюрами по 100 долларів США, в автомобілі, в місті Біла Церква. Після отримання коштів ОСОБА_2 написала власноручно розписку та передала її ОСОБА_1 . Зі слів відповідача, кошти їй необхідні були на придбання сумки. Свідок зазначила, що їй відомо, що відповідач у визначений в розписці строк кошти не повернула.

Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, що регулюють дані правовідносини та висновки суду
Між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором позики.
Статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Зазначені висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц.
Відповідно до статей 627, 629, 638 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
Згідно з вимогами статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. 
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами у цивільній справі є будь-які дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи викладене, дослідивши наявні докази та надавши їм оцінку, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання належним чином не виконала, зазначену у розписці суму у передбачені строки позивачу в повному обсязі не повернула. Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню у частині стягнення з відповідача боргу у сумі 4300 доларів США, що еквівалентно 182050,50 грн.
Щодо стягнення 3% річних суд зазначає про таке.
Відповідно до статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Зі змісту частини 2 статті 625 ЦК України вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Суд приймає поданий позивачем розрахунок 3% річних за період прострочення грошового зобов`язання, оскільки відповідачем жодних заперечень чи зауважень не надано, та приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 101,01 доларів США, що еквівалентно 4234,53 грн за період прострочення з 11 березня 2025 року по 19 грудня 2025 року.
Судові витрати у справі
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Відповідно до квитанції №7349-4766-2711-2909 від 19 грудня 2025 року, ОСОБА_1 за подачу позову до суду сплатив судовий збір у розмірі 1820,51 грн, який підлягає стягненню з відповідача на його користь.
Керуючись статтями 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою – задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість згідно розписки від 26 лютого 2025 року у розмірі 4 300,00 (чотири тисячі триста) доларів США, що еквівалентно 182 050,50 грн (сто вісімдесят дві тисячі п`ятдесят гривень 50 копійок).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 % річних у розмірі 100,01 доларів США, що еквівалентно 4 234,53 грн (чотири тисячі двісті тридцять чотири гривні 53 копійки).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1820,51 грн (одна тисяча вісімсот двадцять гривень 51 копійка) 
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 . 
Повне судове рішення складено 20 серпня 2026 року.

Суддя | О. А. Сомок