З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.07.2026 | Справа №607/4415/26 Провадження №2/607/3628/2026

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області 
в складі :
головуючого Ромазана В.В.
з участю секретаря Бойко О.В.
представника позивача Дубчака С.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дубчак С.П., звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , у якому, просить провести поділ спільного майна подружжя, а саме: квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 63,8 кв.м., визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку даного майна. 
В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі із 08 січня 1978 року. 08 січня 2026 року ОСОБА_1 звернулась до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. За час перебування сторонами у шлюбі сторонами набуто у спільну сумісні власність квартиру АДРЕСА_1 . Таким чином, враховуючи наведене, за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частку даної квартири.
Ухвалою судді від 03 березня 2026 року відкрито провадження у даній справі та ухвалено проводити її розгляду у порядку загального позовного провадження.
Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позов не подавав.
28 травня 2026 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження у даній цивільній справі, справу призначено до розгляду по суті. 
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Дубчак С.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позові. Щодо заочного вирішення справи не заперечив.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, з невідомих суду на те причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином. 
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.
Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив.
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 08 січня 1978 року, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 травня 2026 року, яке набрало законної сили, розірвано.
Згідно ордера №164 серії МК від 30 березня 1984 року, його видано на склад сім`ї 4 чоловік (чоловік ОСОБА_2 , дружина – ОСОБА_1 , діти – ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ), на право зайняття 3 кімнат загальною площею 38 кв.м. в окремій квартирі АДРЕСА_1 . Ордер видано на підставі рішення виконкому Тернопільської міської ради народних депутатів від 23 квітня 1984 року №259. 
Відповідно до дублікату довідки №578 від 06 листопада 1991 року, складеної ДП «Люкс-3» ПП «Люкс», ОСОБА_2 , проживає в АДРЕСА_2 , яка складається з 3-х кімнат, житловою площею 37,5 кв.м., загальною 63,8 кв.м., знаходиться на 4 поверсі. Станом на 06 листопада 1991 року повністю сплачено пайовий внесок. Будинок прийнятий в експлуатацію в 1983 році.
Замовником технічного паспорта від 16 квітня 2025 року на квартиру АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 .
Згідно довідки №714 від 11 квітня 2025 року, згідно обліку технічної інвентаризації ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» (м. Тернопіль) станом на 29 грудня 2012 року власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 . Право власності належить на підставі довідки ЖЕК №12 м. Тернополя виданої 06 листопада 1991 року за №578; право власності зареєстровано Тернопільським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації 18 листопада 1991 року №156.
Як слідує з витягу з Державного реєстру речових прав №425646906 від 06 травня 2025 року, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_2 , дата реєстрації 25.04.2025.
Згідно інформації, викладеній у листі №300/07-2 від 17 червня 2026 року, ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» повідомляє, що станом на 29 грудня 2012 року згідно обліку технічної інвентаризації квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на підставі довідки ЖЕК №12 ЖБК від 06 листопада 1991 року за №578.
Таким чином, судом на підставі наведених доказів встановлено, що спірна квартира набута сторонами під час перебування їх у шлюбі, пайовий внесок якої виплачений повністю та є майном подружжя набутим під час шлюбу. Доказів протилежного матеріали справи не містять. 
Статтями ч.1 ст. 60, 63, ч.1 ст. 69, ч.1 ст.70 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Частиною 3 статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч.1 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Крім того, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного, сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (п. 30 Постанови).
Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній, власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».
Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Проаналізувавши та оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задовольнити, провести поділ спільного майна подружжя, а саме: квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 63,8 кв.м., житловою площею 37,5 кв.м., яка належить сторонам на праві спільної сумісної власності, визнавши за кожним із сторін право власності на 1/2 ідеальну частку спірного майна. Задовольняючи позов ОСОБА_1 та визначаючи частку кожного у спільному майні подружжя, суд виходить із рівності часток сторін. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 5 539,99 судового збору.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 280-282, 352-355 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, задовольнити.
Провести поділ спільного майна подружжя, а саме квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 63,8 кв.м., житловою 37,5 кв.м.. 
Визнати за ОСОБА_1 право власності у спільному майні подружжя на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 63,8 кв.м., житловою 37,5 кв.м.
Визнати за ОСОБА_2 право власності у спільному майні подружжя на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 63,8 кв.м., житловою 37,5 кв.м.
Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 5 539 (п`ять тисяч п`ятсот тридцять дев`ять) 99 коп. сплаченого судового збору.
Рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 20.07.2026. 

Дані про учасників справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 . 
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 . 

Головуючий суддя | В. В. Ромазан