ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5680/26 Справа № 185/8001/25 | | Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У. М. Суддя у 2-й інстанції - Красвітна  Т. П.

О К Р Е М А Д У М К А
судді Дніпровського апеляційного суду Никифоряка Л.П.  

14 вересня 2026 року м. Дніпро

щодо постанови Дніпровського апеляційного суду від 26 серпня 2026року у справі за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2026року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Історія справи
У липні 2025року ТОВ "Юніт Капітал" звернулось в суд з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 07 серпня 2021року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено кредитний договір №532860709, відповідно до умов якого останньому було видано кредит в сумі 7750,00грн, шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку позичальника. 28 листопада 2018року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01. В подальшому сторони погодили продовжити строк дії договору рядом додаткових угод. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №154 від 05 жовтня 2021року до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018року ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги щодо заборгованості до відповідача. 05 серпня 2020року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу №05/0820-01. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №10 від 31 липня 2023року до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі визначеному у реєстрі прав вимоги. 04 червня 2025року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу №04/06/25-Ю, відповідно до якого та реєстру боржників останньому було відступлено право вимоги до відповідача за кредитним договором. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача заборгованість за кредитним договором №532860709від 07 серпня 2021року у загальному розмірі 26 726,25грн.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2026року у задоволенні позову відмовлено. 
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що до позовної заяви не додано доказів на підтвердження оплати за договором факторингу, укладеним між первісним кредитором та ТОВ «Таліон плюс», а саме відсутня належним чином завірена копія первинного платіжного документу (платіжної інструкції), а тому позивачем не надано всіх належних доказів набуття ним права вимоги до відповідача за кредитним договором. 
В апеляційній скарзі ТОВ "Юніт Капітал", посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, ставило питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
26 серпня 2026року постановою Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу задоволено частково. Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2026року скасовано та ухвалено нове судове рішення. 
Позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором №532860709 від 07 серпня 2021року в розмірі 10912,00грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 7750,00грн та заборгованості за відсотками в розмірі 3162,00грн. У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
Апеляційний суд вважав, що надані позивачем докази підтверджують факт передачі до ТОВ «Юніт Капітал» права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором №532860709 від 07 серпня 2021року. 
Підстави для висловлення окремої думки
З висновками Дніпровського апеляційного суду не погоджуюсь та відповідно до частини третьої статті 35 Цивільного процесуального кодексу України, висловлюю окрему думку.
Вважаю, що слід було змінити рішення суду першої інстанції в частині мотивів відмови у задоволенні позову.
ТОВ «Юніт Капітал» просило прийняти рішення за вимогою кредитодавця ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до позичальника ОСОБА_1 , через порушення останнім зобов`язань за Кредитним договором №532860709 від 07 серпня 2021року стверджуючи що саме йому належить право грошової вимоги за Договором факторингу від 28 листопада 2018року, та подальшими договорами факторингу.
Так, з матеріалів справи вбачається, що Кредитний договір був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 07 серпня 2021року; натомість договір факторингу № 28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вперше відступило право вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором до ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28 листопада 2018року.
Тобто враховуючи наявні в справі матеріали беззаперечними є обставини з приводу того, що на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 , також ніщо не вказує на те, що станом на 28 листопада 2018року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 існували будь-які правовідносини.
Позивач предмет Договору факторингу, станом на 28 листопада 2018року, вбачав у наявності в цьому договорі домовленості клієнта та фактора про передачу права грошової вимоги того, яке зазначене у відповідних Реєстрах прав вимоги. 
За конкретних обставин цієї справи на дату укладення Договору факторингу станом на 28 листопада 2018року не існувало Реєстру прав вимоги № 154 від 05 жовтня 2021року.
Аналізуючи зміст Договору факторингу від 28 листопада 2018року приходжу до висновку, що фактично в ньому йдеться про те, що фактору відступаються всі можливі майбутні вимоги, які можуть виникнути у клієнта ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», які на момент укладення цього договору факторингу не має змоги ідентифікувати жодним чином – що не ґрунтується на положеннях чинного законодавства України. 
За наведених умов, розглядаючи апеляційну скаргу, апеляційний суд передовсім повинен був дослідити питання про те чи набув позивач-фактор ТОВ «Юніт Капітал» у клієнта ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» право вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №532860709 від 07 серпня 2021року. 
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) /пункт 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України-ЦК України/.
В розуміння положень частини першої статті 1077 ЦК України поняттям договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) охоплюється те, що одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Із наведеного визначення випливає, що мова йде про надання факторингової операції між банком або іншою фінансовою установою та фізичною або юридичною особою, яка є суб`єктом підприємницької діяльності щодо предмету договору факторингу, який визначено статтею 1078 ЦК України, за змістом частини першої якої предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
На мою думку статті 1077 та 1078 ЦК України вважаються застосованими правильно, якщо на момент факторингу існували правовідношення, які були визначеними та мала місце грошова вимога, в тому числі строк платежу за якою виникне в майбутньому.
Не погоджуюсь з тим, що предметом відступлення за договором факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018року, на чому наполягав заявник, є вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога), а не тільки ті вимоги, які існували на момент укладення договору, при цьому виходжу з конструкції згаданих правових норм, та відповідно до означення в них факторингу як відступлення грошової вимоги, яка існує або виникне з визначеного правовідношення.
Договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018року укладено за період більше двох років до укладення 07 серпня 2021року Кредитного договору між позичальником ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і на момент підписання цього договору не існувало жодного зобов`язання позичальника яке могло би бути ідентифіковано хоча б в майбутньому, та грошова вимога не існувала ані юридично, ані фактично.
Розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права відступлення права вимоги можливе лише щодо визначеної вимоги або такої, що може бути визначена.
На мою думку наведені норми допускають «майбутню вимогу» та закон пов`язує це з тим, що така вимога має виникати з вже існуючого зобов`язального правовідношення.
Та зважаючи на конструкцію згаданої правової норми /статті 1078 ЦК/ де наведено означення предмету договору факторингу як право грошової вимоги строк платежу за якою настав (наявна вимога) можна виснувати, що до права вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) також застосовним буде означення про строк платежу за якою виникне в майбутньому – тобто на моє переконання в даній нормі в означенні майбутньої вимоги йдеться виключно про строк платежу який ще не виник, та аж ніяк не про саме зобов`язання яке ще не виникло, не має передумов до його виникнення в майбутньому, і яке в жодний спосіб не може бути ідентифіковане. 
Одночасно не можна розцінювати як індивідуалізацію вимоги у відповідному Реєстрі, оскільки в даному випадку йшла би мова про нове зобов`язання, яке ніяким чином не пов`язане із предметом договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018року предметом якого є відступлення в тому числі вимог, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога), а не тільки тих вимог, які існували на момент укладення договору – на чому наполягав заявник.
Тому оскільки клієнт сам не був кредитором на момент факторингу не існувало жодного правового зв`язку між учасниками спірних правовідносин – боржник ще не існував як сторона зобов`язання; був відсутній жодний зв`язок з конкретним зобов`язанням, та у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018року.
Тож за встановлених обставин, оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно ОСОБА_1 , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не було передане цим товариством на підставі договору факторингу ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», яке в свою чергу не передало таке право позивачу ТОВ «Юніт Капітал» за договором факторингу.
Отже, ТОВ «Юніт Капітал» є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від ОСОБА_1 сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 07 серпня 2021року між ним та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Враховуючи, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором на першому етапі – від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора – ТОВ «Юніт Капітал».
Тож, вважаю, що кредитним договором, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 07 серпня 2021року не порушуються права і законні інтереси ТОВ «Юніт Капітал», тому останнє не має права вимагати від ОСОБА_1 сплати заборгованості за вказаним вище кредитним договором.
Водночас справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Та за наведених обставин, позивачем фактично створені умови за яких позичальник ОСОБА_1 буде обмежений в захисті своїх прав за формальної наявності низки договорів факторингу. 
Фактично, за наведених умов, хоч заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом, однак боржник не може бути штучно позбавлений можливості оспорити договори факторингу на предмет наявності у факторів права здійснювати фінансові операції через значний проміжок часу між датою підписання договору факторингу 28 листопада 2018року /його укладення/ та датою фактичного погодження сторонами істотних умов такого договору 07 серпня 2021року. 
Одночасно занепокоєння викликає те, що за встановлених обставин, не йде мова про надання факторингової операції між фінансовою установою та іншою юридичною особою, яка не може здійснювати фінансові операції з метою надання фінансової послуги, а фактично за символічну оплату в розмірі 100,00грн (за кожен реєстр прав вимоги) створюються штучні перешкоди для боржника з метою завадити останньому в реалізації ним своїх прав.
Виходжу саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права.
За конкретних обставин цієї справи, вважаю, що ключові аргументи висунуті ТОВ «Юніт Капітал» в позові не є сумісними із принципом верховенства права і не вважаються такими що позбавлені свавілля.
Відповідно до статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Висновок
Враховуючи викладені обставини та вимоги закону, вважаю, що Дніпровський апеляційний суд мав залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення місцевого суду змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї окремої думки.

Суддя:      Л.П.Никифоряк