номер провадження справи 27/29/26 

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2026 Справа № 908/495/26
м. Запоріжжя Запорізької області 

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової Світлани Сергіївни при секретарі судового засіданні Вака В.С., розглянувши матеріали справи
за позовом: Фізичної особи-підприємця Кіт Олега Михайловича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ТРАНС» (вул. Гоголя, 159 а, оф. 30, м. Запоріжжя, 69035, ідентифікаційний номер юридичної особи 35802980)
про стягнення 95 869 грн 42 коп.

за участю 
від позивача: не з`явився
від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Кіт Олег Михайлович звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ТРАНС» 68 475 грн 00 коп. основної заборгованості, 4 501 грн 26 коп. інфляційних витрат, 20 867 грн 05 коп. пені, 2 026 грн 11 коп. 3 % річних.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2026 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/495/26 та визначено до розгляду судді Дроздовій С.С.
Ухвалою суду від 04.03.2026 позовну заяву залишено без руху. 
07.03.2025 через систему «Електронний суд» (зареєстровано 09.03.2026 за вх. № 5147/08-08/26) від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви на виконання ухвали суду з обґрунтуванням.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 12.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/495/26. Присвоєно справі номер провадження 27/29/26. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.
24.03.2026 Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ТРАНС» за допомогою підсистеми «Електронний суд» подано до суду клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.
Ухвалою суду від 26.03.2026 визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато розгляд справи зі стадії відкриття провадження у справі, призначено підготовче засідання на 20.04.2026.
01.04.2026 Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ТРАНС» за допомогою підсистеми «Електронний суд» поданий до суду відзив на позовну заяву.
Ухвалою суду від 06.04.2026 задоволена заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ТРАНС» про проведення судового засідання 20.04.2026 о 10 год. 30 хв. та наступних судових засідань в режимі відеоконференції у справі 908/495/26 поза межами суду з використанням власних технічних засобів.
14.04.2026 Фізичною особою-підприємцем Кіт Олегом Михайловичем за допомогою підсистеми «Електронний суд» подана до суду відповідь на відзив.
Ухвалою суду від 16.04.2026 задоволена заява Фізичною особою-підприємцем Кіт Олегом Михайловичем про проведення судового засідання 20.04.2026 о 10 год. 30 хв. та наступних судових засідань в режимі відеоконференції у справі 908/495/26 поза межами суду з використанням власних технічних засобів.
18.04.2026 Фізичною особою-підприємцем Кіт Олегом Михайловичем за допомогою підсистеми «Електронний суд» подано до суду клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи (підготовчого засідання) та продовження строку проведення підготовчого провадження.
Ухвалою суду від 20.04.2026 відкладено підготовче провадження, засідання суду призначено на 18.05.2026.
Ухвалою суду від 18.05.2026 підготовче провадження закрито, призначено справу до розгляду по суті 10.06.2026.
07.06.2026 Фізичною особою-підприємцем Кіт Олегом Михайловичем за допомогою підсистеми «Електронний суд» подана до суду заява про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції.
08.06.2026 директором Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ТРАНС» Гуржий О.Ю. в підсистемі «Електронний суд» сформовано клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи.
10.06.2026 суд розпочав розгляд справи по суті.
В судовому засіданні 10.06.2026 суд в порядку ст. 208 Господарського процесуального кодексу України заслухав вступне слово позивача.
Ухвалою суду від 10.06.2026 відкладено розгляд справи по суті, засідання суду призначено на 07.07.2026.
Пунктом 3 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, ГПК України, передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.
07.07.2026 позивач та представник відповідача в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи був попереджені належним чином.
Пунктом 11 ст. 242 ГПК України Якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Згідно інформації, що міститься у довідках про доставку електронного листа, ухвала господарського суду від 10.06.2026 у справі отримана Фізичною особою-підприємцем Кіт Олегом Михайловичем - 12.06.2026 о 14 год. 00 хв., а Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ТРАНС» - 12.06.2026 о 14 год. 01 хв.
Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
За таких обставин, суд вважає, що ним були вжиті достатні заходи для повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи № 908/495/26. 
10.06.2026 Фізична особа-підприємець Кіт Олег Михайлович підтримав позовні вимоги викладені у позові, та просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ТРАНС» 68 475 грн 00 коп. основної заборгованості, 4 501 грн 26 коп. інфляційних витрат, 20 867 грн 05 коп. пені, 2 026 грн 11 коп. 3 % річних, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати на надані послуги з перевезення за договором про перевезення вантажу № 02\06\2-24 від 10.06.2024.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ТРАНС» у відзиві на позовну заяву просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у справі № 908/495/26 за господарським позовом Фізичної особи-підприємця Кіт Олега Михайловича до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ТРАНС» про стягнення 95 869 грн 42 коп. в повному обсязі. Зазначає, що за договором № 02\06\2-24 від 10.06.2024 між ТОВ «ПРЕМІУМ ТРАНС» і ФОП Кіт О.М. було укладено заявку №2/1 від 04.02.2025 на перевезення вантажу (Current transformer\трансформаторні вводи) у міжнародному сполученні Ankara, Туреччина - Запоріжжя, Україна. Забір вантажу 06.02.2025 (згідно гр.5 CMR). Вказує, що згідно заявці №2/1 від 04.02.2025 р. доставка вантажу зазначена до 19.02.2025 по факту доставка відбулась 28.02.2025, що підтверджено відміткою в гр.25 CMR (міжнародна товаротранспортна накладна), це сталося тому, що позивач в одноосібному порядку на свій розсуд і ризик змінив маршрут, поставивши в пріоритет інший вантаж, хоча йому достоменно було відомо про те що, в який термін, куди і для яких цілей вантаж. Зазначає, що внаслідок порушення термінів доставки вантажу у відповідача, відповідно до умов заявки, виникло право застосувати штрафні санкції. однак, жодні штрафні санкції не покриють збитків, які зазнав відповідач у зв`язку з порушенням термінів доставки вантажу своєму контрагенту (Підприємству-Замовнику). Вказує, що фактична несвоєчасна доставка вантажу стратегічного призначення призвела до наступних наслідків: порушення строків укомплектування трансформатора в умовах тотального блекауту. Повідомляє, що для ТОВ «ПРЕМІУМ ТРАНС» згідно з зобов`язаннями по договору із Підприємством-Замовником мали місце прямі негативні наслідки у вигляді виключення із участі з тендерної платформи, що привело до прямих фінансових втрат для ТОВ «ПРЕМІУМ ТРАНС». 
У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
З урахуванням викладеного, суд вирішив за доцільне розглянути справу по суті за наявними матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутністю представників сторін.

УСТАНОВИВ:

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути – визнання права.
Згідно статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.
Підприємництво – це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Підприємницька діяльність здійснюється суб`єктами господарювання, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.
Підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд (стаття 44 Господарського кодексу України).
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).
Відповідно ст. 11 Цивільного кодексу України, далі ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
З наведених обставин встановлено, що спірні правовідносини за своїм змістом є майновими, договірними та стосуються надання послуг. Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає свої права порушеними через невиконання відповідачем зобов`язання щодо оплати вартості наданих послуг.
За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 ЦК України, якою передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
З огляду на статтю 509 ЦК України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.
У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 1 ЦК України договір – є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.
Договір – це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який право чин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.
У відповідності до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
10.06.2024 між Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ТРАНС», далі Замовник, та Фізичною особою-підприємцем Кіт Олегом Михайловичем, далі Перевізник, укладено договір перевезення вантажу № 02\06\2-24, далі Договір.
Відповідно до п. 1.1. Договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором Перевізник зобов`язується доставляти (перевозити) автомобільним транспортом довірений йому замовником вантаж з пункту (місця) відправлення до пункту (місця) призначення і видавати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі (одержувачу вантажу), а Замовник зобов`язується сплачувати за перевезення вантажу плату.
Найменування, кількість вантажу або маса (вага), та інші умови перевезення вантажу за цим Договором узгоджуються сторонами в замовлені на перевезення. Кожне окреме перевезення здійснюється Перевізником у відповідності до письмової Заявки, яка підписується обома сторонами цього договору та є його невід`ємною частиною. У заявки зазначаються: пункт завантаження та розвантаження вантажу, дата завантаження та строк доставки у пункт призначення, вартість перевезення, найменування вантажу, дата завантаження та строк доставки у пункт призначення, вартість перевезення, найменування вантажу, кількість, вага тощо (пункт 1.2. Договору).
Згідно п.п. 2.3. та 2.5 Договору оформлена товарно-транспортна накладна (CMR), завірена Перевізником, є підставою для одержання ним вантажу для перевезення з матеріальною відповідальністю Перевізника. Замовник надає Перевізнику належним чином оформлені документи, необхідні для здійснення останнім перевезення та транспортно-експедиційного обслуговування вантажу.
У випадку досягнення згоди сторін щодо умов конкретного перевезення вантажів, направляти замовнику підтверджену штампом перевізника заявку (пункт 3.1. Договору).
Відповідно до п.п. 5.1., 5.2. Договору замовник сплачує 100 % від вартості перевезення після виконання робіт та підписання сторонами Акту виконаних робіт, при наявності оригіналів акту виконаних робіт у Замовника, з відстрочкою платежу, на протязі 5 банківських днів від дати підписання Акту виконаних робіт (якщо іншого не вказано в заявці). Акт виконаних робіт підписується замовником після пред`явлення Перевізником товарно-транспортної накладної (CMR), підписаної отримувачем вантажу. Вартість перевезення та транспортно-експедиційних послуг узгоджується сторонами в кожному окремому випадку та зазначається в заявці на перевезення.
Умовами п. 6.1. Договору сторони узгодили, що Перевізник і Замовник у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язань по цьому договору несуть взаємну матеріальну відповідальність згідно з чинним законодавством та умовами договору. 
Згідно пункту 9.1. Договору – Договір вступає в дію з моменту підписання та діє до повного виконання обов`язків.
04.02.2025 Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ТРАНС» та Фізичною особою-підприємцем Кіт Олегом Михайловичем укладена заявка № 2/1 на транспортно-експлуатаційні послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом, якою зокрема визначено:
- маршрут: Ankara. Туреччина – Запоріжжя, Україна;
- дата і час завантаження: 06.02.2025;
- адреса завантаження: ANKARA SERAMIK PORSELEN SANAYI VE TICARET F.S. 06935, OSB JSMANLI CFD. NO:15 Sincan/Ankara, Turkey;
- водій: Кіт Олег Михайлович;
- дата і час доставки: до 19.02.2025;
- адреса розмитнення: м. Запоріжжя, згідно ПП;
- адреса розвантаження: ПрАТ «Запоріжтрансформатор» Дніпровське шосе, 3 м. Запоріжжя;
- ставка і форма оплати: 1650 дол. по курсу НБУ на момент замитнення безготівкова (50% по вивантаженню по сканкопії виставленого рахунку + 50% після отримання оригіналів (актів виконаних робіт але не раніше ніж зареєстрована податкова накладна).
Згідно товарно-транспортної накладної (CMR) № 006022 Фізичною особою-підприємцем Кіт Олегом Михайловичем здійснив перевезення вантажу від відправника ANKARA SERAMIK PORSELEN SANAYI VE TICARET F.S., м. Анкара, країна – Туреччина до отримавача - ПрАТ «Запоріжтрансформатор», м. Запоріжжя, країна – Україна, дата завантаження 06.02.2025, дата розвантаження – 28.02.2025. про що свідчить відмітка отримувача.
28.05.2025 Фізичною особою-підприємцем Кіт Олегом Михайловичем складені рахунок на оплату № 28/02/25 від 28.02.2025 на суму 68475 грн 00 коп. та акт № 28/02/25 від 28.02.2025 прийому-передачі виконаних робіт згідно заяви на перевезення вантажу № 2/1 до договору № 02\06\2-24 від 10.04.2025 ТОВ «ПРЕМІУМ ТРАНС» від 04.02.2025.
В підтвердження надсилання відповідачу акту та рахунку позивачем доданий до позовної заяви доказ під назвою «Наслідки направлення CMR, актів, рахунків».
Також, 12.02.2026 Фізичною особою-підприємцем Кіт Олегом Михайловичем на юридичну адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ТРАНС» надіслана претензія про сплату заборгованості за договором н перевезення вантажу, у якій позивач просить сплатити заборгованість в сумі 68 475 грн 00 коп., інфляційні втрати в сумі 4 501 грн 26 коп. та 3% річних в сумі 1 936 грн 06 коп.
Оскільки відповідач свої зобов`язання з оплати за надані послуги в повному обсязі у визначений умовами договору строк не виконав, у зв`язку з чим позивач намагається стягнути з відповідача заборгованість за договором перевезення вантажу в сумі 68 475 грн 00 коп. основної заборгованості, 4 501 грн 26 коп. інфляційних витрат, 20 867 грн 05 коп. пені, 2 026 грн 11 коп. 3 % річних.
Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, суд дійшов до висновку про законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.
Правовідносини сторін є господарськими.
Згідно положень ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішень суду. 
Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, далі ГК України (якій діяв на час виникнення між сторонами правовідносин), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Підстави виникнення господарських зобов`язань визначені в ст. 174 ГК України (якій діяв на час виникнення між сторонами правовідносин). Зокрема, господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання, придбання або збереження майна суб`єкта або суб`єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України (якій діяв на час виникнення між сторонами правовідносин), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, що визначено ч. 2 ст. 175 ГК України (якій діяв на час виникнення між сторонами правовідносин).
Частинами 1-3 ст. 193 ГК України (якій діяв на час виникнення між сторонами правовідносин) встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Нормами статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Як свідчать матеріали справи та надані суду документи, між сторонами склались господарські відносини, що породили взаємні права та обов`язки. 
Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки.
Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, ст. 525 ЦК України.
За умовами ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
Відповідно до ч. 1 ст. 222 ГК України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.
Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, згідно ч. 1 ст.627 ЦК України.
Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.
Відповідно до ч. 1 ст. 307 ГК України (якій діяв на час виникнення між сторонами правовідносин), за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Відносини, пов`язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами (ч. 6 ст. 306 Господарського кодексу України).
Статтею 307 ГК України (якій діяв на час виникнення між сторонами правовідносин) та ст. 909 ЦК України встановлено, що перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.
В ст. 916 ЦК України передбачено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.
Згідно ст. 920 ЦК України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).
Закон України «Про автомобільний транспорт» визначає, що вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату (ст. 1).
Відповідно до ч. 1 ст. 916 ЦК України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.
Відповідно до п.п. 5.1., 5.2. Договору замовник сплачує 100 % від вартості перевезення після виконання робіт та підписання сторонами Акту виконаних робіт, при наявності оригіналів акту виконаних робіт у Замовника, з відстрочкою платежу, на протязі 5 банківських днів від дати підписання Акту виконаних робіт (якщо іншого не вказано в заявці). Акт виконаних робіт підписується замовником після пред`явлення Перевізником товарно-транспортної накладної (CMR), підписаної отримувачем вантажу. Вартість перевезення та транспортно-експедиційних послуг узгоджується сторонами в кожному окремому випадку та зазначається в заявці на перевезення.
Позивач надав послуги в повному обсязі, загальною вартістю 68 475 грн 00 коп., в підтвердження позивачем надано акт № 28/02/25 від 28.02.2025 прийому-передачі виконаних робіт згідно заяви на перевезення вантажу № 2/1 до договору № 02\06\2-24 від 10.04.2025 ТОВ «ПРЕМІУМ ТРАНС» від 04.02.2025.
Вказаний акт не підписаний Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ТРАНС», проте у відзиві на позовну заяву відповідач не заперечує виконання позивачем зобов`язань за договором № 02\06\2-24 від 10.04.2025 з порушенням строків.
В підтвердження надсилання відповідачу акту та рахунку позивачем доданий до позовної заяви доказ під назвою «Наслідки направлення CMR, актів, рахунків». Проте вказаний доказ не приймається судом як належний, оскільки відповідно до інформації яка в йому зазначена, відправлення адресовано ОСОБА_1 , а адреса доставки м. Буча, відділення №4 ТОВ «Нова Пошта». Будь яка інформація, що Андреєва Світлана Юріївна є робітником Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ТРАНС», а товариство відповідача здійснює свою господарську діяльність в м. Буча, у матеріалах справи відсутня.
Отже, позивач виконав взяті на себе зобов`язання за договором в повному обсязі, а відповідач повинен був оплатити вартість наданих послуг відповідно до п.п. 5.1 та 5.2 Договору – до 05.03.2025 включно.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Право на справедливий судовий розгляд включає в себе право на доступ до суду та право на доступ до правосуддя в широкому розумінні.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 №15-рп/2002 (справа №1-2/2002 про досудове врегулювання спорів) право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.
Відповідач не надав доказів сплати заборгованості за надані послуги перевезення.
З урахуванням вимог ст. 638 Цивільного кодексу України, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору а відтак договір є укладеним. 
Доказів розірвання договору, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, або визнання недійсним договору внаслідок недодержання сторонами в момент його вчинення вимог чинного законодавства України, сторонами у справі не надано. Не надано також і доказів того, що сторони відмовились від виконання договору в силу певних об`єктивних обставин.
З матеріалів справи вбачається, що позивач виконав свої зобов`язання, а саме здійснив послуги з перевезення.
Однак, матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем наданих послуг.
Відповідачем не заперечувався факт належного виконання позивачем умов договору.
Відповідач не надав належних та допустимих доказів оплати наданих послуг на користь позивача в сумі 68 475 грн 00 коп. 
Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 68 475 грн 00 коп. заборгованості є обґрунтованими та документально підтвердженими.
Відповідно ст.ст. 610-611 ЦК України, невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.
Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Також за статтями 1 та 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Отже, пеня, штраф і відшкодування збитків є передбаченими законодавством механізмами відповідальності сторін за порушення договірних зобов`язань. Їх правове регулювання встановлює Цивільний кодекс України, а застосування залежить від умов договору та факту порушення зобов`язань
За загальним правилом, договір є універсальним регулятором приватноправових відносин, який, як і закон, є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість періоду нарахування штрафних санкцій. Проте його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 910/4164/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 903/962/17, від 07 червня 2019 року у справі № 910/23911/16, від 13 вересня 2019 року у справі № 902/669/18).
При цьому сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України), а й право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати) (див. постанову Верховного Суду України від 21 червня 2017 року в справі № 910/2031/16 (провадження № 3-432гс17) щодо стягнення пені за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 916/804/17, від 07 серпня 2018 року у справі № 917/2013/17,від 10 вересня 2020 року у справі № 916/1777/19, від 27 лютого 2024 року у справі № 911/858/22).
Згідно зі статтею 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі сплином якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).
Тож хоча укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість строку нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені), однак такий строк з урахуванням положень статей 251, 252 ЦК України має бути визначений.
Період, за який нараховується пеня, має визначені часові межі - початок та кінець періоду (граничні строки) її нарахування, який, зазвичай, може бути пов`язаний з певною календарною датою або подією, що неминуче має настати. Наприклад, такий момент може бути визначений шляхом відображення, зазначення (погодження сторонами) в договорі умови про нарахування пені, зокрема, «до повного виконання зобов`язання», «до дати фактичного виконання», «до повної сплати заборгованості / погашення боргу», «протягом року / усього періоду існування заборгованості» тощо.
Тому на практиці необхідно розмежовувати механізм (формулу) обчислення пені, який характеризує таку її ознаку, як нарахування за кожен день прострочення (поденне нарахування), та строк нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені). 
Умовами договору за договором № 02\06\2-24 від 10.04.2025, взагалі не встановлена відповідальність у вигляді стягнення пені за порушення відповідачем строків оплати за надані послуги, ст. 549 ЦК України лише встановлює порядок його визначення у договорі виходячи з облікової ставки Національного банку України та період, протягом якого може бути застосовано таку санкцію.
Отже, вимоги позивача щодо стягнення пені в сумі 20 867 грн 05 коп. не підлягають задоволенню.
За порушення відповідачем грошового зобов`язання зі сплати за надані послуги позивач, також, нарахував та заявив до стягнення 4 501 грн 26 коп. інфляційних витрат за період з березня 2025 року по січень 2026 року, 2 026 грн 11 коп. 3 % річних за період з 01.03.2025 по 23.02.2026.
Відповідно до ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. 
Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобов`язання.
Таким чином, заявляючи вимогу щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних, позивач правомірно скористався наданим йому законодавством правом.
Три відсотки річних - це спосіб захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Оскільки заборгованість за договором боржником не сплачено, тому нарахування позивачем сум 3% річних та інфляційних втрат від знецінення грошових коштів є правомірним, в межах заявлених позовних вимог.
Наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат суд визнав вірним. Позовні вимоги в цій частині є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Дослідивши наданий позивачем розрахунок 3% річних судом з власної ініціативи здійснено перерахунок суми 3% річних за допомогою програми «Законодавство», оскільки, як вбачається із вищевикладеного, датою початку прострочення позивачем зобов`язань за договором щодо оплати наданих послуг є 06.03.2025.
Так позивачем при розрахунку періоду 3% річних не враховані умови п. 5.1 Договору № 02\06\2-24 від 10.04.2025.
Отже періодом нарахування 3% річних є з 06.03.2025 по 23.02.2026, 355 днів, та в наслідок чого сума 3% річних складає 1 997 грн 97 коп. 
В частині стягнення 3% річних в сумі 28 грн 14 коп. слід відмовити.
Відповідно до ст.ст. 7, 13 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).
Крім того, господарський суд зауважує, що 17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України змінено назву ст. 79 Господарського процесуального кодексу України з «Достатність доказів» на нову – «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів,тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови КГС ВС від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17).
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.
Господарський суд вказує, що матеріали справи не містять, а відповідачем не було надано до суду жодних належних та допустимих в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України доказів із обґрунтуванням відсутності вини у несплаті 68475 грн 00 коп. основного боргу за надані послуги.
За умовами ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Отже, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарський суд повинен у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог процесуального закону щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. У справі «Руїс Торіха проти Іспанії», Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Водночас, необхідно враховувати, що хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суди мають також враховувати практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у справах «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006), Трофимчук проти України (рішення від 28.10.2010), де Суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Водночас, Верховний Суд зазначає, що такий висновок Європейського суду з прав людини звільняє суди від обов`язку надавати детальну відповідь на кожен аргумент скаржника, проте не свідчить про можливість взагалі ігнорувати доводи чи докази, на які посилаються сторони у справі (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.01.2019 у справі № 910/7054/18 та від 12.02.2019 у справі № 911/1694/18).
Позивач надав докази в підтвердження наявності заборгованості за надані послуги.
Відповідач не спростував доводи позивача, не надав доказів оплати заборгованості. 
Заперечення відповідача спростовуються матеріалами справи та вищевикладеним.
Інші доводи та докази учасників справи, детальну оцінку яких не наведено у рішенні, позаяк вони не покладені судом в його основу, не спростовують вищевикладених висновків суду.
З огляду на викладене, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
В порядку ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.
Керуючись ст.ст. 42, 46, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд 

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Кіт Олега Михайловича до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ТРАНС» задовольнити частково..

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ТРАНС» (вул. Гоголя, 159 а, оф. 30, м. Запоріжжя, 69035, ідентифікаційний номер юридичної особи 35802980) на користь Фізичної особи-підприємця Кіт Олега Михайловича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість за договором № 02\06\2-24 перевезення вантажу від 10.04.2025. в сумі 68 475 (шістдесят вісім тисяч чотириста сімдесят п`ять) грн 00 коп., інфляційні втрати в сумі 4 501 (чотири тисячі п`ятсот одна) грн 26 коп., 3% річних в сумі 1 997 (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто сім) грн 97 коп., судовий збір в сумі 2633 (дві тисячі шістсот тридцять три) грн. 93 коп.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В інший частині позову відмовити.

Рішення оформлено та підписано 17.07.2026.

Суддя С.С. Дроздова 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення буде розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.