Справа № 314/3296/26
Провадження № 2/314/2111/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2026 року       м.Вільнянськ 
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Кононенка І.О., секретар судового засідання Баланюк Н.М., розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в місті Вільнянськ цивільну справу № 314/3296/26 за позовною заявою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, (адреса: Запорізька обл., Запорізький р-н, село Михайлівка, вулиця Слободчикова, будинок 17 ЄДРПОУ 04353238), ОСОБА_2 (адреса АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання права власності в порядку спадкування за законом,
в с т а н о в и в:
позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів в обґрунтування якого зазначила, що 12.06.1995 позивач вирішила приватизувати отриману нею квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Оскільки на той час разом із нею були зареєстровані ОСОБА_3 (син) та ОСОБА_4 (тітка), то вищевказана квартира була приватизована на трьох осіб: позивачку, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. Проте, за життя вона залишила заповіт на користь відповідачки, ОСОБА_2 . 22.02.2004 ОСОБА_2 отримала свідоцтво на право на спадщину за заповітом щодо земельної ділянки, розміром 6,76 умовних кадастрових гектарів, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай). Про реалізацію права ОСОБА_4 на залишення заповіту та опісля оформлення спадщини за відповідачкою, позивачка була добре обізнаною. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 . За наслідком чого, позивач звернулася до нотаріуса щодо оформлення спадщини на належне майно ОСОБА_3 , а саме: 1/3 частку на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 . 17.03.2026 позивач отримала свідоцтво про право на спадщину на вищевказане майно. Отже, у березні 2026 р. вона стала власницею 2/3 квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Тому, враховуючи значну долю права власності на квартиру, а також те, що ні ОСОБА_4 , ні її спадкоємниця, ОСОБА_2 , не користувалися даною квартирою, Вона звернулася до відповідачки із метою вирішення питання щодо передачі їй 1/3 частки квартири. Однак, в усній формі ОСОБА_2 повідомила позивачку про те, що вона не є власницею 1/3 частки зазначеної вище квартири, бо ОСОБА_4 не залишала заповіту на таке майно. Таким чином, позивач у березні 2026 р. довідалася про те, що ОСОБА_4 залишила заповіт лише щодо земельної ділянки. Відтак, частка квартири має бути оформлено за законом, а не заповітом. Довідавшись про це, а також враховуючи те, що інших родичів ОСОБА_4 не мала, звернулася до нотаріуса про видачу їй свідоцтва про право власності за законом. Однак, 28.04.2026 в.о. завідуюча Вільнянської державної нотаріальної контори Трипольска К.К. видала Позивачці постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через пропущення строків для прийняття спадщини. Адже під час перевірки обставин спадкової справи нотаріусом було виявлено, що ОСОБА_4 за життя змінила своє місце реєстрації та рекомендувала звернутися до суду за захистом своїх прав. Отже, враховуючи вищевикладені обставини, позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.
Представник позивача у судовому засіданні, позовні вимоги підтримила та просить їх задовольнити.
Відповідачі представник Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області та ОСОБА_2 в судове засідання не прибули, подали заяви про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги визнають.
Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши докази в справі суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.
Суд приймає визнання позову відповідачами, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва № НОМЕР_3 про право власності на житло від 12.06.1995 року виданого радгоспом «Чапаєвський» на праві приватної спільної власності ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 належала квартира за адресою АДРЕСА_3 . та підтверджено матеріалами погосподарських книг на 2011-2015, 2016-2020, 2021-2025 роки.
ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_5 », що підтверджено свідоцтвом про шлюбу виданим 12.09.1998 року Михайлівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області серії НОМЕР_4 . 
ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_4 , що підтверджено свідоцтвом про смерть виданим 05.05.2003 року Павлівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області (серія НОМЕР_5 ), яка за життя володіла частини квартири. Після її смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 отримала свідоцтво на право на спадщину за заповітом щодо земельної ділянки, розміром 6,76 умовних кадастрових гектарів, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай), за №892 виданого Вільнянським райвідділом земельних ресурсів від 04.12.2003 року, що підтверджено матеріалами спадкової справи №20 заведено після смерті ОСОБА_4 .
Тобто, з матеріалів спадкової справи №20 заведеної 22.01.2004 року, вбачається, що ОСОБА_4 , заповідала лише належну їй на праві власності земельну ділянку. Також, з матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_4 з 03.05.2003 року була зареєстрована і проживавала в селі Біляївка.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є сином позивачки, що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 .
ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтво серія НОМЕР_7 виданим повторно Вільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного сану у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м.Одеса).
Після смерті сина ОСОБА_3 , ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частки квартири, за знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом зареєстровано в реєстрі за №136 виданим державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори виконуючою обов`язки завідувача Вільнянської державної нотаріальної контори Трипольською К.К. 
Згідно довідки від 10.06.2026 №02.01-23/1415 виданої виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області встановлено, що за адресою : АДРЕСА_3 в період з 2003-2010 р.р. проживали та були зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (вибув 03.06.2003 р.) Інформація щодо інших проживаючих осіб за даною адресою в матеріалах сільської ради відсутня. 
Згідно постанови про відому у вчиненні нотаріальної дії виданої 28.04.2026 року в.о. завідувачем Вільнянської державної нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про паво на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що строк для прийняття спадщини пропущений. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1221ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Згідно роз`яснень викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах спадкування №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.
З огляду на те, що в складі спадщини наявне нерухоме майно, в силу вимог ч. 1 ст. 1299 ЦК України, спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, для цього заявниці необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину.
З положень ч. 2 ст. 1120 ЦК України вбачається, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою.
Спадкоємцем спадкодавця за законом стала позивач, який фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. 
У зв`язку з тим, що спадкодавець ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року, а тому до відносин спадкування суд застосовує норми ЦК УРСР 1963 року, у відповідності до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за заповітом тощо.
Згідно з положеннями ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.
Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.
При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає.
Так, пунктом 113 Глави 3 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. № 18/5 (чинній на момент відкриття спадщини) визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу (1540-06) Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.
Таким чином, ОСОБА_1 вступила у фактичне володіння вищевказаною квартирою з 2003 р. шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується будинкової книгою та довідкою сільської ради про реєстрацією місця проживання у квартирі за адресою АДРЕСА_3 , частка якого належала спадкодавеці.
Крім того слід зазначити, що у спадкоємців, які у встановленому законом порядку прийняли спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, що передбачено ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР. Незважаючи на те, що документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво про право на спадщину, такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з часу відкриття спадщини.
Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).
Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно дост.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
В силу ч.1ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч.ч.1,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Тобто, за загальним правилом, визначеним в Главах 87, 89 ЦК України, здійснення права на спадкування та оформлення спадкоємців в спадкових правах здійснюється через нотаріуса і лише у тих випадках, коли об`єктивно неможливо спадкоємцеві оформити спадкові права через нотаріуса суд вправі визнати за таким спадкоємцем право власності на майно в порядку спадкування.
Таким чином, оцінюючи надані стороною докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 18, 81, 89, 263 - 265 ЦПК України, ст. 392, 1268 1270 ЦК України, суд, -
в и р і ш и в:
Позов задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/3 частки квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 у порядку спадкування після смерті тітки, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Суддя Іван Олександрович Кононенко

28.08.2026