Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2026 року        м. Рівне

Справа № 564/1846/26
Провадження № 33/4815/824/26

Суддя Рівненського апеляційного суду – Полюхович О.І.,
з участю: 
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Костопільського районного суду Рівненської області 20 травня 2026 року, –
ВСТАНОВИВ:

 
Постановою Костопільского районного суду Рівненської області 20 травня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки, без оплатного вилучення транспортного засобу.
З матеріалів справи вбачається, що02 травня 2026 року о 16 год. 13 хв. в с. Золотолин Рівненського району Рівненської області по вул. Центральна 1, водій ОСОБА_1 повторно протягом року (постановою суду від 16 вересня 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП) керував транспортним засобом Hundai Santa Fe, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук), і від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора та проведення такого огляду в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.2 ст. 130 КУпАП.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову місцевого суду відносно нього скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
Зазначає, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки ухвалена з неправильним застосуванням норм матеріального права, істотними порушеннями норм процесуального права, неповним з`ясуванням обставин справи та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам.
Вказує, що 02 травня 2026 року перебував у салоні припаркованого автомобіля Hyundai Santa Fe із заглушеним двигуном та не здійснював керування транспортним засобом. Стверджує, що цей факт підтверджується відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, а матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу руху автомобіля чи безпосереднього керування ним. Вважає, що сам факт перебування в салоні автомобіля не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Доводить, що відмова від проходження огляду була зумовлена станом здоров`я, який є наслідком фізичних та психологічних травм, отриманих під час перебування в полоні. Зазначає, що тремтіння рук, порушення мовлення та почервоніння обличчя мають постійний характер, а на час подання апеляційної скарги йому встановлено статус особи з інвалідністю внаслідок війни.
Вказує, що під час складання протоколу працівниками поліції було неправильно зазначено адресу його проживання, унаслідок чого судові повідомлення надсилалися за неіснуючою адресою. Вважає, що це призвело до порушення права на захист, оскільки він не був належним чином повідомлений про розгляд справи та був позбавлений можливості брати участь у судовому засіданні, надавати пояснення і докази.
Стверджує, що суд першої інстанції всупереч принципу презумпції невинуватості фактично переклав на нього обов`язок доведення своєї невинуватості, тоді як органом поліції не доведено факту керування транспортним засобом. 
Також просить поновити строк на апеляційне оскарження.
Відповідно до ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Постанова відносно ОСОБА_1 винесена 20 травня 2026 року без його участі (а.с. 21).
Копію постанови суду ОСОБА_1 отримав 13 червня 2026 року (а.с. 39).
Апеляційна скарга подана до місцевого суду 22 червня 2026 року (а.с. 25).
Отже, оскільки строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, то цей строк слід поновити.
Заслухавши доводи ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали адміністративної справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.
Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Для встановлення події правопорушення, зазначеної у ч. 2 ст. 130 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа знаходилася в стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно особа, відносно якої складено протокол, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.
Згідно ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.
Статтею 252 КУпАП передбачено, що оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Проте, всупереч вказаних вимог закону, місцевий суд не з`ясував всі обставини справи та дійшов невірного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП. 
Обґрунтовуючи своє рішення в частині винуватості ОСОБА_1 у вчинені зазначеного правопорушення, суддя місцевого суду послався на протокол про адміністративне правопорушення та матеріали справи.
Разом з тим, у ході апеляційного розгляду справи встановлено, що відомості, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідають фактичним обставинам справи та не узгоджуються з доданими до нього матеріалами.
Так, ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду зазначив, що 02 травня 2026 року він не керував транспортним засобом Hyundai Santa Fe, номерний знак НОМЕР_1 . Пояснив, що вказаний транспортний засіб стояв на узбіччі дороги із заглушеним двигуном, а він у цей час розмовляв по телефону. 
За його словами, до транспортного засобу під`їхали працівники поліції, які попросили надати документи на автомобіль та посвідчення водія. Він надав запитувані документи та повідомив поліцейським, що відповідно до постанови суду за ч. 1 ст. 130 КУпАП був позбавлений права керування транспортними засобами строком на один рік, до 28 вересня 2026 року.
Також ОСОБА_1 зазначив, що ознаки алкогольного сп`яніння, які були вказані працівниками поліції, пов`язані зі станом його здоров`я, що є наслідком фізичних та психологічних травм, отриманих під час перебування в полоні. Пояснив, що тремтіння рук, порушення мовлення та почервоніння обличчя мають постійний характер. Крім того, зазначив, що йому встановлено статус особи з інвалідністю внаслідок війни.
Апеляційний суд приймає пояснення ОСОБА_2 оскільки вони повністю узгоджуються з матеріалами справи.
Так, згідно досліджених судом відеозаписів з відеореєстратора та нагрудних відеокамер працівників поліції вбачається, що автомобіль Hyundai Santa Fe, номерний знак НОМЕР_1 , стоїть з незапущеним двигуном та перебуває у нерухомому стані (файл 17.40.14, час: 00:18 та файл 0259, час: 00:01).
З вказаних відеозаписів неможливо встановити, що вказаний транспортний засіб рухався та був зупинений працівниками поліції за допомогою проблискових маячків, або спеціальним звуковим сигналом. 
Таким чином, вказаними відеозаписами, які є об`єктивними доказами у справі, не підтверджено факт керування ОСОБА_2 вказаним транспортним засобом, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Транспортний засіб мав бути зупинений, тобто до самої зупинки мав знаходитись в русі, оскільки керування транспортним засобом можливе лише тоді, коли він рухається, коли ж особа перебуває біля свого транспортного засобу склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП відсутній, оскільки така особа не керувала транспортним засобом.
Будь-яких інших доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом, матеріали справи не містять.
Так, у рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів cуд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Зазначене викладено в п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України».
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.
Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь.
Враховуючи, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, та те, що ОСОБА_2 не погоджується із складеним відносно нього протоколом про адміністративне правопорушення, категорично заперечує факт керування транспортним засобом, суд приходить до висновку, що його вина у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП недоведена достатніми, допустимими та достовірними доказами.
З врахуванням викладеного, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати постанову місцевого суду та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП відносно  ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Керуючись ст. 6 ЄКПЛ, ст. 294 КУпАП, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Костопільского районного суду Рівненської області 20 травня 2026 року відносно ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду     О.І. Полюхович