УХВАЛА

17 липня 2026 року
м. Київ

справа № 335/1168/25 
провадження № 61-9525св26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В., 

розглянувши касаційну скаргу Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції на постанову Запорізького апеляційного суду від 17 червня 2026 року у справі за скаргою Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Земля Скіфів» на бездіяльність начальника Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шабали Ігоря Анатолійовича, заінтересована особа - ОСОБА_1 , 

ВСТАНОВИВ: 

У лютому 2026 року Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Земля Скіфів» (далі - АТ «ЗНВКІФ «Земля Скіфів») звернулося до суду зі скаргою, заінтересована особа - ОСОБА_1 , у якій просило: 
- визнати протиправною бездіяльність начальника Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Лівобережний ВДВС у місті Запоріжжі) Шабали І. А., яка полягає у невиконанні ухвали Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 29 січня 2026 року про заміну заходу забезпечення позову, вжитого ухвалою цього ж суду від 21 квітня 2025 року у справі № 335/1168/25 за позовом ОСОБА_1 до АТ «ЗНВКІФ «Земля Скіфів» про стягнення попередньої оплати вартості квартири; 
- зобов`язати начальника Лівобережного ВДВС у місті Запоріжжі Шабалу І. А. виконати ухвалу Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 29 січня 2026 року та замінити захід забезпечення позову, вжитий ухвалою від 21 квітня 2025 року, а саме: замість накладення арешту на грошові кошти, що належать АТ «ЗНВКІФ «Земля Скіфів» і розміщені на всіх його рахунках у банківських та інших фінансово-кредитних установах, а також на належне йому майно в межах ціни позову у розмірі 2 089 761,06 грн, накласти арешт на належну товариству квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 113,7 кв. м, житловою площею 106,1 кв. м, право власності на яку зареєстровано 25 серпня 2022 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 26274156223060), у межах суми, присудженої постановою Запорізького апеляційного суду від 24 грудня 2025 року, у розмірі 935 642,09 грн. 

Скарга мотивована тим, що у провадженні Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя перебувала цивільна справа № 335/1168/25 за позовом ОСОБА_1 до АТ «ЗНВКІФ «Земля Скіфів» про стягнення попередньої оплати вартості квартири. 

Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя ухвалою від 21 квітня 2025 року у справі № 335/1168/25 вжив заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно товариства в межах ціни позову у розмірі 2 089 761,06 грн, яку державний виконавець виконав шляхом винесення відповідних постанов про арешт майна та коштів боржника. 

Запорізький апеляційний суд постановою від 24 грудня 2025 року рішення суду першої інстанції змінив, позов задоволив частково та стягнув з АТ «ЗНВКІФ «Земля Скіфів» на користь ОСОБА_1 935 642,09 грн. У зв`язку з набранням зазначеною постановою законної сили товариство мало намір добровільно виконати судове рішення, однак, на його думку, цьому перешкоджав арешт коштів, накладений у виконавчому провадженні на виконання ухвали про забезпечення позову. 

Посилаючись на те, що належна йому на праві власності квартира вартістю 2 228 395,00 грн є достатньою для забезпечення виконання судового рішення, АТ «ЗНВКІФ «Земля Скіфів» звернулося до суду із заявою про заміну заходу забезпечення позову. 

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя ухвалою від 29 січня 2026 року зазначену заяву задовольнив. Захід забезпечення позову у вигляді арешту грошових коштів та майна товариства замінив на арешт належної йому квартири в межах суми 935 642,09 грн, при цьому суд роз`яснив, що заміною заходу забезпечення позову припиняється дія раніше накладеного арешту. 

На виконання зазначеної ухвали представник товариства звернувся до Лівобережного ВДВС у місті Запоріжжі із заявою про її примусове виконання. Листом від 04 лютого 2026 року державний виконавець повідомив про відсутність правових підстав для зняття арешту, пославшись на частину шосту статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої підставою для зняття арешту є отримання судового рішення про скасування заходів забезпечення позову. 

Не погоджуючись із такою відповіддю, заявник зазначав, що ухвала від 29 січня 2026 року є судовим рішенням, яким змінено спосіб забезпечення позову, а тому державний виконавець був зобов`язаний виконати її шляхом зняття раніше накладеного арешту та накладення арешту на визначене судом нерухоме майно. На думку заявника, посилання начальника Лівобережного ВДВС у місті Запоріжжі на частину шосту статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» є помилковим, оскільки у спірних правовідносинах підлягає застосуванню частина п`ята цієї статті, яка передбачає можливість зняття арешту за рішенням суду в усіх інших випадках. 

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя ухвалою від 20 березня 2026 року у задоволенні скарги АТ «ЗНВКІФ «Земля Скіфів» відмовив. 

Суд першої інстанції мотивував ухвалу тим, що виконавче провадження № НОМЕР_1, відкрите для примусового виконання ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 21 квітня 2025 року про забезпечення позову, було закінчено 13 травня 2025 року у зв`язку з її фактичним виконанням шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно боржника. 

Ухвала Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 29 січня 2026 року, на яку посилався заявник, передбачає заміну одного заходу забезпечення позову іншим, проте не містить висновку про скасування раніше вжитих заходів забезпечення позову. Водночас відповідно до частини шостої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 16 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, підставою для зняття виконавцем арешту після завершення виконавчого провадження є саме отримання судового рішення про скасування заходів забезпечення позову. 

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що начальник Лівобережного ВДВС у місті Запоріжжі діяв у межах наданих законом повноважень, а відсутність у нього правових підстав для зняття арешту не свідчить про протиправну бездіяльність. 

Крім того, суд зазначив, що належним способом захисту прав заявника у спірних правовідносинах є звернення до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову відповідно до статті 158 ЦПК України, а не покладення на державного виконавця обов`язку вчинити дії, не передбачені Законом України «Про виконавче провадження». З огляду на це суд, керуючись частиною третьою статті 451 ЦПК України, відмовив у задоволенні скарги. 

Запорізький апеляційний суд постановою від 17 червня 2026 року апеляційну скаргу АТ «ЗНВКІФ «Земля Скіфів» задовольнив. 

Ухвалу Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 20 березня 2026 року скасував і ухвалив нове судове рішення, яким скаргу АТ «ЗНВКІФ «Земля Скіфів» задовольнив. 

Визнав протиправною бездіяльність начальника Лівобережного ВДВС у місті Запоріжжі Шабали І. А., яка полягала у невиконанні ухвали Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 29 січня 2026 року про заміну заходу забезпечення позову, вжитого ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 21 квітня 2025 року у цивільній справі № 335/1168/25 за позовом ОСОБА_1 до АТ «ЗНВКІФ «Земля Скіфів» про стягнення попередньої оплати вартості квартири. 

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що ухвала Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 29 січня 2026 року про заміну заходу забезпечення позову набрала законної сили та є обов`язковою до виконання відповідно до статті 18 ЦПК України, статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 

Після надходження до Лівобережного ВДВС у місті Запоріжжі заяви про примусове виконання зазначеної ухвали та її копії державний виконавець був зобов`язаний виконати судове рішення шляхом заміни раніше застосованого заходу забезпечення позову, а саме зняти арешт із грошових коштів та іншого майна боржника і накласти арешт на визначену судом квартиру. 

Апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції помилково застосував положення частини шостої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки спірні правовідносини регулюються частиною п`ятою цієї статті, відповідно до якої в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. 

Крім того, апеляційний суд керувався тим, що заміна заходу забезпечення позову є процесуальним механізмом, спрямованим на забезпечення балансу прав та інтересів сторін і застосовується тоді, коли раніше обраний захід уже не є ефективним або створює для учасника справи надмірні обмеження. Оскільки ухвалою від 29 січня 2026 року суд замінив арешт грошових коштів та іншого майна боржника арештом конкретного нерухомого майна і роз`яснив, що така заміна припиняє дію попереднього арешту, державний виконавець, на переконання апеляційного суду, був зобов`язаний привести заходи примусового виконання у відповідність до змісту цієї ухвали. 

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що відмова начальника Лівобережного ВДВС у місті Запоріжжі виконати ухвалу суду про заміну заходу забезпечення позову свідчить про протиправну бездіяльність, у зв`язку з чим ухвалу суду першої інстанції скасував та задовольнив скаргу АТ «ЗНВКІФ «Земля Скіфів». 

15 липня 2026 року Лівобережний ВДВС у місті Запоріжжі через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Запорізького апеляційного суду від 17 червня 2026 року. 

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження з огляду на таке. 

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 

У Рішенні Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 зазначено, що перегляд судових рішень у касаційному порядку здійснюється лише у випадках, визначених ЦПК України. Верховний Суд як суд касаційної інстанції покликаний забезпечувати усунення порушень норм матеріального та процесуального права, а також формування єдиної правозастосовної практики. 

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. 

На обґрунтування касаційної скарги заявник посилається на те, що виконавче провадження № НОМЕР_1 було закінчено після фактичного виконання ухвали суду про забезпечення позову, а ухвала Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 29 січня 2026 року передбачала заміну заходу забезпечення позову, а не його скасування. На думку заявника, за таких обставин Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає механізму виконання зазначеної ухвали після закінчення виконавчого провадження. 

Наведені доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому цим розділом. 

Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. 

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення. 

У частині першій статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. 

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності». У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. 

Відповідно до частин першої-третьої, п`ятої та шостої статті 156 ЦПК України за клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим. Питання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим вирішується судом у судовому засіданні не пізніше наступного дня після надходження до суду відповідного клопотання учасника справи. За наслідками розгляду клопотання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим постановляється ухвала. Копії ухвали про заміну одного заходу забезпечення позову іншим направляються учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення. У разі заміни одного заходу забезпечення позову іншим суд може відповідно змінити заходи зустрічного забезпечення. Надання відповідачем до суду документа, що підтверджує забезпечення позову відповідно до частини четвертої цієї статті, є підставою для відмови в забезпеченні позову судом або для скасування вжитих судом заходів забезпечення позову. Примірник ухвали про заміну одного заходу забезпечення позову іншим невідкладно після набрання такою ухвалою законної сили надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів. 

Отже, законодавець прямо визначив, що ухвала про заміну заходу забезпечення позову є самостійним судовим рішенням, яке після набрання законної сили підлягає виконанню відповідними державними органами. 

Як установив апеляційний суд, ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 29 січня 2026 року було замінено захід забезпечення позову, застосований ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 21 квітня 2025 року, та роз`яснено, що заміною заходу забезпечення припиняється дія раніше накладеного арешту на грошові кошти та майно АТ «ЗНВКІФ «Земля Скіфів». 

Таким чином, зазначена ухвала визначила як новий захід забезпечення позову, так і правові наслідки його застосування, а тому підлягала виконанню органом державної виконавчої служби. 

Посилання заявника на пункт 6 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з яким підставою для зняття арешту є отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову, не спростовує правильності висновків апеляційного суду. 

Положення частини четвертої статті 59 цього Закону визначають випадки, коли арешт знімається виконавцем самостійно за наявності передбачених законом документів або обставин. Водночас частина п`ята цієї статті встановлює, що в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. 

Тлумачення заявником положень статей 156-158 ЦПК України та статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» фактично зводиться до того, що виконання ухвали про заміну заходу забезпечення позову можливе лише після постановлення окремої ухвали про скасування попереднього заходу забезпечення позову. Проте такий висновок не ґрунтується на положеннях процесуального закону, оскільки нівелює самостійне значення інституту заміни одного заходу забезпечення позову іншим. 

Сам собою факт закінчення виконавчого провадження не звільняв орган державної виконавчої служби від обов`язку виконати судове рішення, яке набрало законної сили, оскільки ухвала від 29 січня 2026 року прямо передбачала припинення дії попереднього арешту та застосування нового заходу забезпечення позову. 

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з правовою оцінкою, наданою апеляційним судом установленим обставинам справи, та не свідчать про неоднозначність застосування норм матеріального чи процесуального права або про наявність розумних сумнівів щодо їх тлумачення. 

За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку, що правильне застосування судом апеляційної інстанції положень статей 156, 157, 447, 451 ЦПК України та статей 18, 59 Закону України «Про виконавче провадження» є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення. 

Отже, касаційна скарга є необґрунтованою, а тому відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження слід відмовити. 

Керуючись статтями 394, 389 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 

УХВАЛИВ: 

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції на постанову Запорізького апеляційного суду від 17 червня 2026 року у справі за скаргою Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Земля Скіфів» на бездіяльність начальника Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шабали Ігоря Анатолійовича, заінтересована особа - ОСОБА_1 . 

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику. 

Ухвала оскарженню не підлягає. 

Судді:	Є. В. Петров	
		
	А. І. Грушицький	
		
	І. В. Литвиненко