Справа № 695/1545/26
Провадження № 2/692/744/26
29.07.26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2026 року с-ще Драбів

Драбівський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Левченко Л.О.
за участю секретаря Савенко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, 

ВСТАНОВИВ:
Позивач  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.10.2011 вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу у сторін народилися двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 15.01.2019 шлюб між сторонами було розірвано. На підставі виконавчого листа № 690/33/19 від 14.03.2019 з відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Станом на 01.04.2026 заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 75877,23грн. Відповідач систематично та протягом тривалого часу ухиляється від належного виконання свого обов`язку щодо утримання дітей, допускає значні та тривалі прострочення, здійснює нерегулярні та часткові платежі, що не покривають поточних зобов`язань. Такі дії призвели до накопичення значної заборгованості та істотно порушують права та законні інтереси дітей.
Вказує, що загальний розмір пені станом на 07 квітня 2026 року складає 359 940,78грн. Відповідно до ст. 196 Сімейного кодексу України загальний розмір пені не може перевищувати 100% суми заборгованості. Оскільки, загальна сума заборгованості станом на 01.04.2026 становить 75 877,23грн., до стягнення підлягає - 75 877,23грн. Вказала, що очікує понести судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00грн. Тому просила стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 75877,23грн. та покласти на відповідача судові витрати.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 01.06.2026 відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. 
Відповідач ОСОБА_2 відзив на позовну заяву не надав, з заявами чи клопотаннями не звертався.
17.06.2026 до суду від предстаника позивача ОСОБА_1 – адвоката Клочай Н.І. надійшла заява про долучення доказів розміру витрат на професійну допомогу та їх розподіл, де представник просила у разі задоволення позову стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00грн., у разі часткового задоволення вимог розподілити ці витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.
Відповідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 
Згідно копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого 07.04.2012 відділом ДРАЦС Ватутінського міського управління юстиції у Черкаській області, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та його батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Згідно копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданого 06.05.2016 Соснівським районним у місті Черкаси відділом ДРАЦС ГТУЮ в Черкаській області, ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 та її батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 15.01.2019 по справі № 690/498/18 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, після розірвання шлюбу залишено позивачці прізвище ОСОБА_5 . 
Постановою про відкриття виконавчого провадження від 24.05.2019, ВП № 59195865, головним державним виконавцем Драбівського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області Михлик О.В. відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 690/33/19, виданого 14.03.2019 Ватутінським міським судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду а саме з 15.01.2019 і до повноліття дітей.
Згідно результатів пошуку фізичних осіб у Єдиному реєстрі боржників від 08.04.2026 вказано відомості про виконавче провадження № 59195865 щодо стягнення з боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , документ виданий Ватутінським міським судом Черкаської області.
Згідно Інформації про виконавче провадження від 08.04.2026, ВП № 59195865 відкрито, виконавчий документ: виконавчий лист від 14.03.2019 № 690/33/19, виданий Ватутінським міським судом Черкаської області, боржник ОСОБА_2 , стягувач ОСОБА_1 . У період з 2019 по 2025 проводились виконавчі дії, зокрема, на боржника накладались тимчасові обмеження, зверталось стягнення на майно боржника, накладався арешт на кошти боржника. Згідно крайніх записів від 21.11.2025 та 10.12.2025 було винесено постанову про накладення штрафу за наявності заборгованості зі сплати аліментів та постанову про роз`яснення про право на звернення до органів досудового розслідування.
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_2 , здійсненого старшим державним виконавцем Бараненко І.П., вбачається проведення розрахунків за період січень 2023- березень 2026, розрахунок проведено помісячно. При цьому визначено щомісячну суму аліментів, яка підлягає стягненню:
-січень 2023 - у розмірі 2229,19грн.,
-лютий 2023 - у розмірі 4476,11грн.
-за період березень 2023 - квітень 2025 - у розмірі 4362,23грн 
-травень 2025 - у розмірі 5668,08 грн. 
-червень 2025 - у розмірі 6758,10 грн.
-липень 2025 - у розмірі 6289,49 грн.
-серпень 2025 - у розмірі 3196,00грн.
-вересень 2025 - у розмірі 7222,28 грн.
-за період жовтень 2025 - грудень 2025 у розмірі 7518,25грн.;
-за січень 2026 - у розмірі 7640,90 грн. 
-з період лютий 2026 - березень 2026 у розмірі 7483,25грн.
При цьому з розрахунку вбачається, що було сплачено боржником/стягнуто виконавцем: січень 2023 - березень 2023 - 0,00грн., квітень та травень 2023 – по 4362,23грн., червень 2023 - 0,00грн., липень 2023 - 4362,67грн., серпень 2023-листопад 2023 - 0,00грн., грудень 2023 - 4370,00грн., січень та лютий 2024 - 0,00грн., березень 2024 - 31860,00грн., квітень 2024 - 14200,00грн., травень 2024 - 0,00грн., червень та липень 2024 - по 4500,00грн., серпень-листопад 2024 - 0,00грн., грудень 2024 - 4500,00грн. січень - березень 2025 - 0,00грн., квітень 2025 - 4500,00грн., травень-липень 2025 - 0,00грн., серпень 2025 - 2019,39грн., вересень-жовтень 2025 - 0,00грн., листопад 2025 - 20000,00грн., грудень 2025 - 6004,75 грн., січень 2025 - 0,00грн., лютий та березень 2026 - по 4500,00грн. Станом на березень 2026 року боржник ОСОБА_2 має сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження – 72893,98 грн. та сукупний розмір заборгованості: 75877,23грн.
Згідно Розрахунку пені за прострочення сплати аліментів вказано, що він здійснений на підставі розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Драбівським ВДВС у Золотоніському районі Черкаської області по виконавчому листу № 690/33/19 від 14.03.2019 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей станом на 01.04.2026, вказаний розрахунок проведено за період січень 2023 року - березень 2026 року. Сукупний розмір такої пені визначено у сумі 359940,78грн. Зазначено, що відповідно до ст. 196 СК України загальний розмір пені не може перевищувати 100% суми заборгованості, отже до стягнення підлягає: 75877,23грн. 
Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином судом достовірно встановлено обов`язок відповідача по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , урозмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 15.01.2019. 
Згідно ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника, що відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 20 липня 2020 року по справі № 362/4462/16-ц.
Відповідно до ст. 20 СК України до правовідносин щодо відповідальності платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки врегульованих ст. 196 СК України позовна давність не застосовується.
Відповідно до положень ч. 1,3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Як роз`яснено в абзаці 1 п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006, передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
Як встановлено судом, відповідач свої зобов`язання по сплаті аліментів, визначених рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області належним чином не виконує, тому станом на 01 квітня 2026 року за ним рахується заборгованість у розмірі 75877,23грн., яка не сплачена. Доказів того, що заборгованість по сплаті аліментів утворилась з незалежних від нього причин, відповідачем не надано.
Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для нарахування та стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів.
У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року по справі № 760/22598/15-ц зазначено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.
У разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.
Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.
У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.
Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.
Такі висновки викладені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)».
При застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується, що відповідає висновкам Верховного суду, викладеним у постанові від 19 січня 2022 року по справі № 711/679/21.
Згідно розрахунку, наданого позивачем, розмір пені за прострочення сплати аліментів станом на 01.04.2026 визначено у сумі 359940,78грн., розмір заборгованості становить 75877,23грн., таким чином до стягнення підлягає розмір пені у сумі 75877,23грн.
Обставин, які б спростовували заявлені позовні вимоги судом не встановлено, як видно із змісту позову та матеріалів справи відповідач не виконує своїх зобов`язань по сплаті аліментів, заборгованість, яка виникла, повністю не погашена, а отже наявні підстави для стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів, обґрунтованого заперечення щодо нарахованої суми заборгованості та розрахунку пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а також відзиву на позов відповідачем не надано. Враховуючи викладене, суд погоджується з наданим позивачем розрахунком пені та вважає, що позов підлягає до задоволення.
Щодо розподілу судових витрат слід зазначити наступне. 
Згідно положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів задоволено повністю то відповідно до ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь держави слід стягнути судовий збір у розмір 1064,96грн., від сплати якого при подачі заяви була звільнена позивач, який розрахований відповідно до Закону України «Про судовий збір» в редакції, що діяла на станом на момент звернення з позовом до суду.
Позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 20000,00грн.
Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відноситься до витрат пов`язаних з розглядом справи. 
На підтвердження понесених витрат позивача на правову допомогу до суду надано копію Договору № 1 про надання професійної правничої допомоги від 20.12.2025, укладеного між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Юридична компанія ІНФЛО», предметом якого є надання правничої допомоги клієнту. 
Згідно розділу 4 вказаного Договору розмір гонорару адвокатського об`єднання визначається за узгодженням сторін у відповідному додатку до цього договору (п. 4.1); перелік наданих послуг та їх загальна вартість визначається в актах приймання-передачі наданих послуг (п. 4.2); розрахунки за цим договором проводитимуться у безготівковій формі в трьохденний строк з моменту підписання сторонами акту-приймання передачі наданих послуг(п.4.3).
Згідно Додатку № 1 від 20.12.2025 до Договору №1 про надання професійної правничої допомоги вартість послуг за цим додатком за домовленістю сторін складає 20000,00грн., яка підлягає сплаті клієнтом протягом 30 робочих днів з моменту отримання рішення суду першої інстанції по даній справі. (п. 3).
Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Як зазначив Верховний суд у своїй постанові 24 січня 2022 року по справі № 757/36628/16-ц, у відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Додаткова постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30 червня 2022 року у справі № 915/517/21 містить висновок, що «відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Отже, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Подібні правові позиції викладено у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/14598/20 та додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18».
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги. За неможливості встановити умови щодо порядку обчислення, форми та ціни правової допомоги згідно з умовами договору суди, залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Такий висновок зроблено у постанові КЦС ВС від 28 вересня 2022 року по справі № 529/201/20.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
Додатком до Договору № 1 про надання професійної правничої допомоги від 20.12.2025 визначено, що клієнт доручає адвокатському об`єднанню виконання завдань: ознайомлення з наданими клієнтом документами, що стосуються предмету спору, надання консультації щодо предмету договору та суті позову, підготовка процесуальних документів в цивільній справі (позовна заява, клопотання, заява, заперечення, тощо) та їх подання до суду, збір і формування доказової бази та подання їх до суду, представництво інтересів клієнта у судових засіданнях, повний супровід ведення даної цивільної справи до моменту винесення судом першої інстанції судового рішення. При цьому додатком не визначено вартості складових послуг з надання правничої допомоги.
У своїй заяві, що надійшла до суду 17.06.2026, представник позивача вказує, що 15.06.2026 між ОСОБА_8 та адвокатським об`єднанням складено та підписано акт приймання-передачі наданих послуг до Додатку № 1 до Договору № 1 про надання професійної правничої допомоги. Заява містить відомості про наявність додатків: Акту приймання-передачі наданих послуг від 15.06.2026 до Додатку № 1 до Договору № 1 про надання професійної правничої допомоги та доказ направлення копії цієї заяви та доданого акта відповідачу. 
Також нижче зазначено додатками: розрахунок пені, квитанція з описом від 16.06.2026 про направлення відповідачу акту, ордер Горват Драбівський райсуд та квитанція про надсилання стороні ОСОБА_1 .
Таким чином заява містить відомості про наявність двох окремих додатків, проте до вказаної заяви такий документ як Акт приймання-передачі наданих послуг від 15.06.2026 суду не надано, тому суд не має даних щодо послуг з надання професійної правничої допомоги, які були надані адвокатським об`єднанням позивачу під час даної справи.
Суд наголошує, що відповідно до ч. 3,4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
У матеріалах справи відсутній як Акт приймання-передачі наданих послуг від 15.06.2026, так і будь-які докази сплати послуг з надання правової допомоги у розмірі 20000,00грн.
При цьому суд звертає увагу, що позов було подано шляхом його направлення через систему «Електронний суд», розгляд самої справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін, а від сторони відповідача відзиву на позов не надходило.
Визначена сторонами сума 20000,00грн. за надання професійної правничої допомоги стосується всього масиву наданих послуг, проте з матеріалів справи не вбачається надання таких послуг як консультація, надання заперечень, представництво інтересів клієнта у судових засіданнях. Також не є зрозумілим, що мають на увазі сторони, визначаючи одним з завдань повний супровід ведення даної цивільної справи до моменту винесення судом першої інстанції судового рішення, доказів ведення такого супроводу не надано. 
Підсумовуючи вищевикладене, зважаючи на презупцію правомірності договору про надання професійної правничої допомоги та об`єм наданих послуг щодо правової допомоги - що включає підготовку та подачу позовної заяви, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи обставини цієї справи, вказані вище, складність та категорію справи, а також положення ЄСПЛ та практику Верховного Суду щодо стягнення витрат на правову допомогу в цілому, суд вважає розмір витрат позивача завищеним, тому до стягнення підлягають такі витрати у розмірі 10000,00грн., що і буде становити співмірні і розумні витрати позивача на професійну правничу допомогу у цій справі.
Керуючись вищевикладеним та ст.ст. 4, 5, 12, 76-84, 133, 141, 263, 265 ЦПК України, ст. 196 СК України, суд 
ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по виконавчому провадженню № 59195865 у розмірі 75877,23грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1064,96грн. який необхідно сплатити на рахунок: Отримувач: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Номер рахунку: UА908999980313111256000026001, Код класифікаціїї доходів бюджету: 22030106.
Вимогу про стягнення професйної правничої допомоги задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст.ст. 354-356 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Сторони по справі:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 . 

Суддя Л.О. Левченко

Повний текст рішення виготовлений 29 липня 2026 року.