Справа № 344/14152/22 
Провадження № 22-ц/4808/1160/26 
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О. 
Суддя-доповідач Луганська 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Луганської В.М.
суддів Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.
за участю секретаря – Кузів А.В.
учасники справи
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі – Акціонерного товариства «Універсал Банк», приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Кушнір Олег Вікторович, 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Івано-Франківського нотаріального округу Юрчак Олег Володимирович, ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в заді судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду апеляційну скаргуАТ «Універсал Банк» на рішення Івано-Франківського міського суду від 29 травня 2025 року, ухвалене в складі судді Бородовського С.О., 
за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк», приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Кушніра Олега Вікторовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Івано-Франківського нотаріального округу Юрчак Олег Володимирович, ОСОБА_2 про визнання недійсними та скасування постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, акта про передачу майна та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації,
в с т а н о в и в:
В листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаними позовними вимогами в обґрунтування яких зазначив, що під час перебування у шлюбі із ОСОБА_2 , остання уклала договір поруки від 19 жовтня 2007 року в забезпечення виконання кредитного договору від 19 жовтня 2007 року № 02/887к на суму 70 000 дол США, укладеного між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 . 
Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 листопада 2013 року задоволено позов ПАТ «Універсал Банк». Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» 72 391, 64 дол. США, що еквівалентно 578 590,18 грн. 
В ході примусового виконання виконавчого листа від 03 грудня 2013 року № 344/7326/2013 згідно з постановою про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 04 червня 2020 року у ВП № 58008889 та акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 04 червня 2020 року АТ «Універсал Банк» в рахунок погашення заборгованості передано квартиру АДРЕСА_1 , з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 1507840626101, номер об`єкта в НОМЕР_1 . 
Вказана квартира придбана ним та ОСОБА_2 під час перебування у шлюбі, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири від 22 жовтня 2009 року, серії ВМК №596381.
Про наявність вказаного рішення та виконавчого провадження з його виконання він не знав, довідався про переоформлення квартири на АТ «Універсал Банк» з інформаційної довідки від 27 вересня 2022 року № 310974284.
Згоди на укладення договору поруки за зобов`язанням ОСОБА_4 він не давав.
Вважає, що постанова про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 04 червня 2020 року приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Кушніра О.В. та акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 04 червня 2020 року у виконавчому провадженні № 58008889, складений приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Кушніром О. В. є незаконними та такими,що порушують права позивача як власника квартири.
Просив суд визнати недійсним та скасувати постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 04 червня 2020 року приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Кушніра О.В. (реєстраційний номер виконавчого провадження 58008889);
визнати недійсним та скасувати акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 04 червня 2020 року у виконавчому провадженні № 58008889, складений приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Кушніром О. В.;
визнати недійсним та скасувати свідоцтво від 26 червня 2020 року, видане приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Юрчаком О. В., зареєстроване в реєстрі за № 615, яким посвідчено, що АТ «Універсал Банк» належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 90 кв.м;
скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52861290 від 26 червня 2020 року 14:31:17 приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Юрчака О. В.;
внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, якими відновити становище, яке існувало до порушення права: поновити за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області рішенням від 29 травня 2025 року позов задовольнив.
Визнав недійсним та скасував постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 04 червня 2020 року постановлену приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Кушніром О. В. (реєстраційний номер виконавчого провадження 58008889).
Визнав недійсним та скасував акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 04 червня 2020 року у виконавчому проваджені №58008889 складений приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Кушніром О. В. (реєстраційний номер виконавчого провадження 58008889).
Визнав недійсним та скасував свідоцтво від 26 червня 2020 року, видане приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Юрчаком О. В., зареєстроване в реєстрі за № 615, яким посвідчено, що АТ «Універсал Банк» належить на праві власності квартира АДРЕСА_2 .
Скасував рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52861290 від 26 червня 2020 року 14:31:17 приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Юрчака О. В.
Зобов`язав внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, якими відновити становище, яке існувало до порушення права: поновити за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_2 .
Вирішив питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ «Універсал Банк» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 травня 2025 року посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне та необ`єктивне з`ясування обставин справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
Скаржник зазначає, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 12 листопада 2013 року у справі №344/7326/13-ц задоволено позов ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» 72 391, 64 долари США, що еквівалентно 578 590,18 грн. 
На виконання даного рішення суду Івано-Франківським міським судом було видано виконавчі листи,які перебували на виконанні з 2013 року. Впродовж 10 років, в межах виконання виконавчого листа про стягнення із ОСОБА_2 кредитної заборгованості виконавчою службою, а в подальшому і приватним виконавцем проводились відповідні виконавчі дії, на адресу ОСОБА_2 скеровувалася поштова кореспонденція, а тому твердження позивача про його необізнаність щодо наявності судового рішення та виконавчого провадження по його виконанню є такими, що вводять суд в оману.
Зазначає, що після опису та арешту майна, призначення суб`єкта оціночної діяльності, проведення оцінки спірна квартира була виставлена на торги ДП «СЕТАМ», яке в свою чергу виставляло вказану квартиру на реалізацію тричі, а саме 20 березня 2020 року, 21 квітня 2020 року та 20 травня 2020 року, тому позивач та ОСОБА_2 мали можливість у вільному доступі спостерігати за проведенням аукціону.
Боржник так і члени її родини мали можливість у вільному доступі спостерігати за проведенням аукціону.
Скаржник зауважує, що лише після не реалізації спірної квартири на аукціоні, відповідач АТ «Універсал Банк» за рахунок нереалізованого майна частково задовольнив свої вимоги за рішенням суду, а саме шляхом взаємозаліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна.
Позивачем до позовної заяви додано договір іпотеки від 22 жовтня 2009 року, відповідно до умов якого вказана квартира передана у забезпечення виконання умов договору про переведення боргу № 014/0035/74/85407-0 від 22 жовтня 2009 року, укладеного між ОСОБА_7 , ОСОБА_2 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль».
Також вважає непідтвердженими посилання позивача на те, що він постійно проживає у спірній квартирі, оскільки згідно довідки ЖЕО Житло-Сервіс від 15 липня 2019 року № 471 у ній зареєстровані та проживають ОСОБА_2 та її син ОСОБА_8 . 
Посилання представника ОСОБА_2 на те, що про судове рішення їй стало відомо лише у 2022 році, не відповідають дійсності та свідчать про намір ввести суд в оману. Судове рішення у цій справі було ухвалене 12 листопада 2013 року (понад 12 років тому). Увесь цей час органи суду та ДВС, яка неодноразово відкривала виконавчі провадження, направляли на адресу боржника численні поштові повідомлення та вимоги.
Необґрунтованими, на думку представника скаржника, є твердження позивача щодо незаконного способу позбавлення його права власності на квартиру, оскільки АТ «Універсал Банк» діяв згідно норм законодавства. Більш того, торги з реалізації арештованої квартири недійсними не визнавались, а тому у позивача відсутні підстави для визнання недійсними та скасування постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, акту про передачу майна та свідоцтва і рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Приватним виконавцем не було порушено ст.48 ЗУ «Про виконавче провадження» щодо перевірки перебування боржниці у шлюбі, оскільки частка одного з подружжя не виділялась з спільно набутого майна.
Представник скаржника також зауважує, що позивач не просить зареєструвати його майновий інтерес на спірну квартиру, а просить повернути державну реєстрацію за боржником. Таким чином вказані дії позивача не підтверджують його зацікавленості у поділі майна або реєстрації частки квартири, яка на його думку належить йому, а лише намагається скасувати прилюдні торги для уникнення ОСОБА_2 зобов`язань, які виникли у неї з судового рішення.
Позивачем обрано неналежний спосіб захисту, що є підставою для відмови в задоволенні позову.
Судом не враховано того, що за приписами ч. 2 ст. 388 ЦК України майно не можна витребувати від добросовісного набувача тоді, коли воно примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень. Не враховано також судом і вимог ст.73 СК України, чим позбавлено АТ «Універсал Банк» на відшкодування зобов`язань ОСОБА_2 за рішенням суду. При цьому вказує, що навіть якщо позивачем буде доведено, що спірне майно придбане за спільні кошти, то зазначене не є перешкодою для звернення стягнення на частку у квартирі належній ОСОБА_2 .
Крім того, позивачем невірно визначено суб`єктний склад відповідачів у даній справі, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_9 посилається на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга безпідставною.
Посилається на те, що факт реєстрації спірного нерухомого майна на ім`я ОСОБА_2 не означає, що воно належить лише цій особі. Крім того, ОСОБА_2 стала боржником у ВП №58008889 у межах якого було звернено стягнення на спірну квартиру у зв`язку з тим, що вона виступала поручителем за зобов`язанням ОСОБА_5 , тому даний договір поруки не був укладений в інтересах сім`ї і положення частини другої статті 73 СК України не підлягають застосуванню.
Скаржник не зазначив, що виконання умов кредитного договору позичальником ОСОБА_10 було забезпечено договором іпотеки від 19.10.2007 р. №4076590, де предметом іпотеки є 2-х кімнатна квартира в АДРЕСА_3 яка на підставі свідоцтва права власності належала боржнику ОСОБА_11 . Вартість квартири повністю покривала суму кредиту. Скаржник вказав тільки на те, що в якості забезпечення виконання кредитних зобов`язань були укладені договори. 
Позивач звертає увагу суду на те, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 14.03.2013 року у справі №0907/12507/2012 звернуто стягнення на предмет іпотеки 2-х кімнатну квартиру в АДРЕСА_3 , що є предметом іпотеки за договором іпотеки від 19.10.2007 року №4076590 шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, визначеною Законом України «Про виконавче провадження». Судове рішення залишається невиконаним, а на зазначену квартиру банком накладено арешт. 
Приватний виконавець Кушнір О.В. залишив поза увагою, що майно, передане на примусову реалізацію, а надалі - передане стягувачу, належить позивачу та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності. В результаті проведення електронних торгів та не реалізації майна на третіх торгах, це майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя (позивача та ОСОБА_2 ), в цілому передано стягувачу, чим порушено право власності позивача.
У даній справі позивач бажає захистити своє порушене право власності і позивач - не є боржником у виконавчому проваджені, відносно нього не виносилось рішення суду про стягнення заборгованості за договором, тощо.
Приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Кушнір О.В. при проведенні оспорюваних виконавчих дій (прийняття постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 04.06.2020 року, акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу) лише пересвідчився в тому, що спірне нерухоме майно зареєстровано за боржником - ОСОБА_2 , однак не з`ясував її сімейний стан та не встановив чи спірна квартира була придбана у період шлюбу. В результаті проведення електронних торгів та нереалізації майна на торгах, це майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя (позивача та ОСОБА_12 ), в цілому передано стягувачу, чим порушено право власності позивача.
Прийняте судом рішення відновить право власності позивача на частку у його майні, яку він у подальшому має право виділити.

Івано-Франківський апеляційний суд постановою від 16 вересня 2025 року апеляційну скаргу представника АТ «Універсал Банк» задовольнив. Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 травня 2025 року скасував. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовив. Вирішив питання про розподіл судових витрат.
Постановою Верховного Суду від 08 квітня 2026 року постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк», приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Кушніра Олега Вікторовича, треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського нотаріального округу Юрчак Олег Володимирович, ОСОБА_2 про визнання недійсними та скасування постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, акта про передачу майна скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк», приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Кушніра Олега Вікторовича, треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського нотаріального округу Юрчак Олег Володимирович, ОСОБА_2 , про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації залишено без змін.

У судовому засіданні представник АТ «Універсал Банк» Сахабутдінов В.Ю. підтримав апеляційну скаргу в межах доводів апеляційної скарги.
У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_9 апеляційну скаргу не визнали, підтримали заперечення, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.
У судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_2 – ОСОБА_13 апеляційну скаргу не визнав.
У судове засідання відповідач приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Кушнір О.В., та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Юрчак О.В. в судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронного документу. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без учасників справи, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно постанови Верховного Суду від 08 квітня 2026 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-франківської області від 29 травня 2025 року переглядається в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк», приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Кушніра Олега Вікторовича, треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського нотаріального округу Юрчак О. В., ОСОБА_2 про визнання недійсними та скасування постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, акта про передачу майна.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до висновків, що спірна квартира, яка передана стягувачу у рахунок погашення боргу, придбана під час перебування позивача та ОСОБА_2 у шлюбі. При цьому, ОСОБА_2 уклала договір поруки, а тому не прийняла на себе майнову поруку відповідним нерухомим майном. Цей договір укладений не в інтересах сім`ї, а тому ОСОБА_2 відповідає за зобов`язаннями лише особистим майном, або часткою у майні подружжя, яка виділена їй в натурі. Відповідач не дотримався положень частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження». 

Переглядаючи справу, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 29 серпня 1987 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 06 жовтня 2022 року.
Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 12 листопада 2013 року задоволено позов ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» 72 391, 64 долари США, що еквівалентно 578 590,18 грн. Вказаним рішенням встановлено, що 19 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №02/887к, за яким позичальник отримав кредит в розмірі 70 000 доларів США. В забезпечення виконання даного зобов`язання між банком та ОСОБА_6 і ОСОБА_2 було укладено договори поруки від 19 жовтня 2007 року.
Згідно постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 04 червня 2020 року у ВП №58008889 та акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 04 червня 2020 року стягувачу АТ «Універсал Банк» в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №344/7326/2013 від 03 грудня 2013 року передано нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 , з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 1507840626101, номер об`єкта в РПВН 20742657.
Право власності АТ «Універсал Банк» на зазначену квартиру було зареєстроване на підставі свідоцтва № 615, виданого 26 червня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Юрчак О. В.
Судом встанволено, що спірна квартира була придбано позивачем та ОСОБА_2 під час перебування у шлюбі, що підтверджується нотаріально-посвідченим договором купівлі-продажу квартири від 22 жовтня 2009 року серії ВМК №596381 та договором іпотеки від 22 жовтня 2009 року.
Положеннями статей 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 ЦК України.
Таким способом може бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (частина друга статті 16 ЦК України).
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх добровільно, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно зі статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний,серед іншого, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
За змістом статей 48, 56, 57, 61 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
Відповідно до частин шостої та сьомої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження (в редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій) у разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається, і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання.
Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно (частина дев`ята статті 61 Закону України «Про виконавче провадження (в редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій).
Особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства (стаття 650 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною першою статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.
З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами в договорі купівлі-продажу є продавець і покупець.
Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (частина перша статті 658 ЦК України).
Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.
Отже, відчуження майна з електронних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, тому така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу).
Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17 (провадження № 12-128гс18).
Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.
За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном.
Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.
Відповідно до частини першої 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
У статті 60 СК України закріплено правило, за яким майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Таке ж положення містить і частина третя статті 368 ЦК України.
За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.
Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. 
Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.
Відсутність письмової згоди одного із подружжя на розпорядження цінним майном, тобто укладення договорів щодо цього майна, є підставою визнання їх недійсними.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), яка відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15, від 27 січня 2016 року у справі № 6-1912цс15 та від 30 березня 2016 року у справі № 6-533цс16, посилаючись на те, що такі висновки суперечать принципу рівності як майнових прав подружжя, так і рівності прав співвласників, власність яких є спільною сумісною, без визначення часток.
Об`єктом захисту виступає порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб,
і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року, справа № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19)).
Судом встановлено, з 29 серпня 1987 року позивач ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 06 жовтня 2022 року.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час перебування у шлюбі 22 жовтня 2009 року придбали квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від.
Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 12 листопада 2013 року задоволено позов ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (справа №344/7326/2013). Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» 72 391, 64 долари США, що еквівалентно 578 590,18 грн. 
04 січня 2019 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №344/7326/2013.
У порядку примусового виконання рішення суду приватним виконавцем Кушніром О.В. описано та арештовано майно боржника ОСОБА_2 , зокрема квартиру АДРЕСА_2 , проведена її оцінка та згодом майно передано на реалізацію ДП «Сетам».
04 червня 2020 року приватним виконавцем Кушніром О.В. винесено постанову про передачу майна стягувачу АТ «Універсал Банк» в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №344/7326/2013 від 03 грудня 2013 року передано нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 , з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 1507840626101, номер об`єкта в РПВН 20742657; видано стягувачу акт про передачу нереалізованого на прилюдних торгах майна боржника ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу.
При цьому наявності у ОСОБА_2 зобов`язань, пов`язаних з інтересами сім`ї, судом не було встановлено.
Ураховуючи зазначене, суд першої інстанції, встановивши, що передане на примусову реалізацію, а в подальшому стягувачу - майно належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відчуження спірного нерухомого майна, частка якого належить позивачу, без його участі у виконавчому провадженні, у рахунок стягнення заборгованості із ОСОБА_2 , порушує право позивача як співвласника цього майна на вільне володіння, користування і розпорядження ним. При цьому, факт реєстрації спірного нерухомого майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі.
Відповідно до частини шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення звертається саме на майно боржника. Звернення стягнення проводиться в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.
У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.
Згідно з частиною третьою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.
Виконавець перед вирішенням питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника повинен з`ясувати питання, чи не володіє він даним нерухомим майном спільно з іншими особами, після чого вирішувати питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.
Приватний виконавець Кушнір О.В. тільки пересвідчився в тому, що квартира зареєстрована на боржника і не з`ясував його сімейний стан та не встановив, чи придбана квартира в період шлюбу
Ураховуючи, що квартира є спільною сумісною власністю , як така, що придбана у період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відчуження належної позивачу частки у квартирі на електронних торгах без його згоди є порушенням прав позивача як співвласника вказаного майна. 
Суд дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог позивача про визнання недійсними та скасування постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, акта про передачу майна.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач обрав не належний спосіб захисту порушеного права,та те, що позивачем не вірно визначено суб`єктний склад сторін, спростовуються правовими висновками, які викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11грудня 2023 року №463/13099/21 та у постанові Верховного суду у даній справі від 02 квітня 2026 року.
Таким чином, оскаржуване судове рішення у межах доводів апеляційної скарги ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, судом під час розгляду справи не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення.
Відповідно до підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Івано-Франківського міського суду від 29 травня 2025 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк», приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Кушніра Олега Вікторовича, треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського нотаріального округу Юрчак Олег Володимирович, ОСОБА_2 , про визнання недійсними та скасування постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, та скасування акта про передачу майна залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 29 травня 2025 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк», приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Кушніра Олега Вікторовича, треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського нотаріального округу Юрчак Олег Володимирович, ОСОБА_2 , про визнання недійсними та скасування постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, скасування акта про передачу майна залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 23 липня 2026 року.

Головуючий В.М. Луганська
Судді: В.А. Девляшевський
Є.Є. Мальцева