ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1989/26 Справа № 203/2379/26 | | Суддя у 1-й інстанції - Качаленко Г.В. Суддя у 2-й інстанції - Піскун  О. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 липня 2026 року м. Дніпро
Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Литвинова Станіслава Євгеновича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Центрального районного суду міста Дніпра від 13 травня 2026 року стосовно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпра (Дніпропетровська), громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі — КУпАП), 
за участю:
захисника Татарка О. О.
ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення. 
Постановою Центрального районного суду міста Дніпра від 13 травня 2026 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, та стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 665,60 гривень.
Згідно з постановою суду першої інстанції, 25.02.2026 о 23:35 годині водій ОСОБА_1 в м. Дніпрі по вул. Флотській, 10 керував транспортним засобом автомобілем марки «SKODA Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість обличчя, поведінка, яка не відповідає обстановці. Від проходження огляду з метою встановлення стану сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, чим скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала. 
В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк апеляційного оскарження, зазначивши, що 25.05.2026 в межах строку апеляційного оскарження він вже звертався з апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_1 , яку було повернуто через не долучення договору про надання правової допомоги. Після усунення недоліків, зазначених в постанові апеляційного суду, звертається з апеляційною скаргою повторно. 
По суті просить постанову суду першої інстанції скасувати, закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення; стягнути з Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в сумі 6000 грн. та на проведення медичного огляду ОСОБА_1 в КП “ДБКЛПД” ДОР в сумі 2500 грн. 
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що суд першої інстанції не перевірив в повному обсязі відеозапис з нагрудної камери поліцейського в частині, де чітко видно, що зупинивши ОСОБА_1 співробітники поліції належним чином не повідомили про законні підстави зупинки останнього. Вважає, що у поліцейських взагалі були відсутні підстави як для зупинки транспортного засобу, так і для його огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Зауважує, що ОСОБА_1 погодився перевірити свій стан на сертифікованому пристрої «Драгер» та самостійно проїхати до медичного закладу для подальшої перевірки. Однак, останній відмовився їхати до медичного закладу разом із співробітниками поліції, оскільки були підстави вважати, що останні відвезуть його до Районного територіального центру комплектування. У зв`язку з чим, 26.02.2026 о 01:13 год. на ОСОБА_1 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП серії ЕПР1 №600882.
Після чого, ОСОБА_1 прослідував до медичного закладу КП «ДБКЛПД» ДОР, де 26.02.2026 о 02:00 годині пройшовши медичний огляд, отримав висновок, відповідного до якого ознак алкогольного чи наркотичного сп?яніння у останнього не виявлено. Тобто, між складанням протоколу та отриманням висновку КП «ДБКЛПД» ДОР пройшло менше двох годин, а тому підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП - відсутні.
Посилається на порушення вимог ст.256 КУпАП при складанні протоколу, у якому не вірно вказано місце зупинки транспортного засобу, протокол не містить підпису ОСОБА_1 про відмову останнього від проходження освідування в медичному закладі, щодо роз`яснення йому прав та обов`язків, та на підтвердження отримання ним копії протоколу. До того ж, у протоколі відсутні підписи свідків.
Позиції учасників апеляційного процесу.
У судовому засіданні захисник Татарко О. О. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав, викладених в ній.
У судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце апеляційного розгляду. Клопотань або заяв про відкладення розгляду справи не подавав.
Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб (ч. 6 ст. 294 КУпАП).
Мотиви апеляційного суду.
Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи та заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов наступного висновку. 
Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 13 травня 2026 року, захисник ОСОБА_1 адвокат Литвинов С. Є. звернувся з апеляційною скаргою 25.05.2026, тобто в межах строку визначеного ст. 289 КУпАП. Проте, постановою Дніпровського апеляційного суду від 09.06.2026 апеляційна скарга була повернута відповідно до ч. 2 ст. 271 КУпАП, оскільки до апеляційної скарги не долучені документи, що підтверджують повноваження захисника на надання правової допомоги ОСОБА_1 в Дніпровському апеляційному суді, а саме угоди про надання правничої допомоги. 
Оскільки первісна апеляційна скарга на оскаржувану постанову від 13.05.2026 була подана своєчасно, проте була повернута апеляційним судом через певні недоліки, враховуючи вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
Згідно з вимогами ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до вимог ч.2 ст.9 КУпАП адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Згідно із п.п. 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Положеннями ч.1 ст.130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У разі невиконання вимог п.2.5 ПДР України передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Суд апеляційної інстанції вважає викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП таким, що відповідає фактичним обставинам справи.
Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№ 600882 від 26.02.2026, рапортом поліцейського УПП ДПП в Дніпропетровській області від 26.02.2026, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відеозаписом з бодікамер поліцейських 471430, 470702.
Надані докази були досліджені апеляційним судом. 
Дослідивши вказані матеріали суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.2.5ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у поза розумний сумнів.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів, наданих під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.
Так, матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 було повідомлено причину зупинки транспортного засобу, ознаки наркотичного сп`яніння та запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, від якого він відмовився, після чого поліцейський попередив про складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП за відмову від проходження огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння та роз`яснив водієві процесуальні права, що спростовує наведені в апеляційній скарзі твердження. 
Твердження захисника про те, що ОСОБА_1 не перебував в стані наркотичного сп`яніння, не впливають на доведеність його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки він був зобов`язаний виконати вимогу працівника поліції про проходження огляду незалежно від його згоди чи незгоди із діями поліції. Зазначене прямо передбачено абз.3 ч.2 ст.16 Закону України "Про дорожній рух", яка покладає на водія безумовний обов`язок виконати передбачені законом вимоги поліції, в тому числі про проходження огляду на стан сп`яніння. При цьому, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що він був складений не за перебування у стані наркотичного сп`яніння, а саме за відмову від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, що є окремою складовою диспозиції ч.1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що  ОСОБА_1 26.02.2026 о 02:00 годині самостійно пройшов огляд на визначення стану сп`яніння в медичному закладі, за результатом якого ознак сп`яніння не виявлено, не спростовує висновків суду першої інстанції щодо порушення ним вимог п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, наданий захисником висновок щодо результатів медичного огляду, складений 28.02.2026 лікарем КП «ДБКЛПД» ДОР, з якого вбачається, що у ОСОБА_1 при огляді 26.02.2026 о 02.00 год. ознак сп`яніння не виявлено, не має правового значення, відповідно правильно і не прийнятий судом першої інстанції до уваги.
Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не заперечував проти проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу на сертифікованому пристрої “Драгер” є необґрунтованими з наступних підстав.
Положеннями п.12. Розділу ІІ Інструкції визначено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 Розділу I цієї Інструкції (звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість), поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Таким чином, поліцейські, вважаючи що у ОСОБА_1 наявні ознаки наркотичного сп`яніння, запропонували останньому проїхати до найближчого закладу охорони здоров`я для проходження огляду у лікаря-нарколога, діючи у межах та у відповідності до вимог Інструкції. 
Отже, зазначені доводи апеляційної скарги не відповідають нормам законодавства, оскільки огляд на стан наркотичного сп`яніння здійснюється лише у лікаря-нарколога в закладі охорони здоров`я, куди поліцейський забезпечує доставку особи, яка має ознаки наркотичного сп`яніння, що передбачено п.12. Розділу ІІ Інструкції.
Доводи про незаконність зупинки транспортного засобу також є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.
Так, відповідно до п.3 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право зупиняти транспортний засіб, якщо існує інформація, що свідчить про причетність водія або транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо транспортний засіб перебуває в розшуку.
З дослідженого судом відеозапису з нагрудних бодікамер працівників поліції вбачається, що після зупинки транспортного засобу поліцейські повідомили водію причину його зупинки. Зокрема, вони зазначили, що транспортний засіб був зупинений у зв`язку з наявною у них інформацією про те, що ним раніше керувала особа, позбавлена права керування транспортними засобами, у зв`язку з чим транспортний засіб розцінювався як використаний при вчиненні адміністративного правопорушення. 
Таким чином, поліцейські довели до відома водія законну підставу зупинки транспортного засобу, що узгоджується з вимогами статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» та підтверджується дослідженим судом відеозаписом.
Крім того, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги захисника про порушення вимог статті 256 КУпАП при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
 Посилання сторони захисту на те, що у протоколі невірно зазначено місце зупинки транспортного засобу, не свідчить про його недопустимість чи незаконність, оскільки така обставина не вплинула на правильність встановлення фактичних обставин справи, не перешкодила особі реалізувати своє право на захист та не спростовує факту вчинення інкримінованого адміністративного правопорушення.
Також безпідставними є доводи про відсутність у протоколі підпису ОСОБА_1 щодо відмови від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, роз`яснення йому процесуальних прав і обов`язків та отримання копії протоколу. Зі змісту протоколу вбачається, що особа відмовилася від його підписання, про що уповноваженою службовою особою зроблено відповідний запис. За таких обставин відсутність підписів особи не може розцінюватися як порушення вимог статті 256 КУпАП, оскільки є наслідком реалізації нею права відмовитися від підписання процесуального документа.
Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги щодо відсутності підписів свідків у протоколі. Відповідно до положень статті 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у разі застосування поліцейськими технічних засобів відеозапису залучення свідків не є обов`язковим. Матеріали справи містять відеозапис, яким зафіксовано перебіг спілкування поліцейських із водієм та його відмову від вчинення відповідних процесуальних дій, а тому свідки не залучалися, відповідно відсутність підписів свідків у протоколі не свідчить про порушення порядку оформлення матеріалів справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що зазначені захисником недоліки протоколу не знайшли свого підтвердження та мають формальний характер і не є такими, що ставлять під сумнів законність складення протоколу чи допустимість його як доказу у справі. Відтак доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.
Щодо вимоги апелянта про відшкодування судовихвитрат на правничу допомогу та на проведення медичного огляду, варто зауважити, що КУпАП не передбачає відшкодування судових витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги чи інших витрат особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, у разі залишення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності без змін. Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови, правові підстави для задоволення вимог про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу та проведення медичного огляду відсутні.
Будь-які інші доводи апеляційної скарги сприймаються судом, як спроба уникнути відповідальності, оскільки об`єктивних доказів, які могли б спростувати причетність ОСОБА_1 до вказаного правопорушення та його винуватість, суду не надано.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
В матеріалах справи відсутні та під час апеляційного перегляду не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.
Дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися. 
Наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі свідчать про наявність у діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними і такими, що не впливають на законність прийнятого по суті рішення щодо винуватості  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
При розгляді справи судом порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.
Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість  ОСОБА_1  є доведеною поза розумним сумнівом.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без зміни.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд 

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання ОСОБА_2 задовольнити та поновити йому строк апеляційного оскарження постанови Центрального районного суду міста Дніпра від 13 травня 2026 року.
Апеляційну скаргу захисника Литвинова Станіслава Євгеновича залишити без задоволення.
Постанову Центрального районного суду міста Дніпра від 13 травня 2026 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя         О. П. Піскун