КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 серпня 2026 року Київ № 320/14206/26
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Леонтовича А.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу 
за позовом Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк»
до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України
про визнання дій неправомірними, визнання неправомірною та скасування 
постанови,
в с т а н о в и в:
I. Зміст позовних вимог
До Київського окружного адміністративного суду 02.04.2026 через підсистему «Електронний суд» звернулось Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» (далі – позивач, АТ «МР БАНК», Банк) з позовом (зареєстрований 03.04.2026) до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі – відповідач), в якому із урахуванням уточненої позовної заяви, просить суд:
- визнати неправомірними дії головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Савчука Костянтина Петровича щодо відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №80508662 від 16.03.2026; 
- визнати неправомірною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №80508662 від 16.03.2026 щодо стягнення з АТ «МР БАНК» код 25959784 на користь Держави в особі Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України виконавчого збору у розмірі 46 931,64 грн.
II. Позиція позивача та заперечення відповідача
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що державним виконавцем, всупереч вимогам чинного законодавства, безпідставно відкрито виконавче провадження, оскільки у силу вимог пунктів 4 та 11 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», були наявні підстави для повернення стягувачу виконавчого документу без прийняття до виконання, із тих підстав, що Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» з 25.02.2022 перебуває в процесі ліквідації, тож не може виконати жодних додаткових зобов`язань у силу приписів Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб», крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Зазначили, що на день початку процедури ліквідації банку не існувало зобов`язань про сплату спірного виконавчого збору.
Відповідач проти позову заперечував, надіслав відзив на позовну заяву разом із матеріалами виконавчого провадження, відповідно до якого просили суд відмовити у задоволенні позову. 
Зазначили, що 17.01.2024 державним виконавцем за заявою стягувача, керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 73833441 з примусового виконання наказу Господарського суду Сумської області, який видано 27.10.2023 у справі № 920/1042/22, про стягнення з Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В. на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 469 316, 40 грн неустойки.
Боржником відповідно названого наказу є Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В.
Того ж дня державним виконавцем, керуючись статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою визначено для боржника розмір мінімальних витрат: 300,00 грн.
Крім того, 06.09.2023 державним виконавцем, керуючись статтями 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про стягнення виконавчого збору, відповідно до якої з боржника підлягає стягненню виконавчий збір у розмірі 46 931,64 грн. Зазначили, що рішення суду боржником не виконано. 
Крім того, у березні 2024 року Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо Іллі Вікторовича звернулось до господарського суду зі скаргою, в якій просило:
1) визнати неправомірними дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження від 17.01.2024 № 73833441 про стягнення з Банку в особі Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Луньо І. В. на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 469 316,40 грн неустойки на підставі наказу Господарського суду Сумської області від 27.10.2023 № 910/1042/22;
2) визнати неправомірною та скасувати постанову про відкриття ВП № 73833441.
Скарга мотивована тим, що станом на момент звернення ФОП ОСОБА_1 до державного виконавця із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу від 27.10.2023 № 910/1042/22 банківська ліцензія Банку була відкликана і з 25.02.2022 Банк перебуває в процедурі ліквідації, яку здійснює Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, тому державний виконавець повинен був повернути стягувачу виконавчий документи без прийняття до виконання на підставі пунктів 4, 11 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», натомість неправомірно вчинив дії з відкриття ВП № 73833441 з винесенням відповідної постанови.
Господарський суд Сумської області ухвалою від 13.05.2024, залишеною без змін Північним апеляційним господарським судом постановою від 30.07.2024 та Верховним Судом постановою від 02.10.2024, у задоволенні скарги відмовив.
Суди виходили з того, що скаржник не надав доказів добровільного виконання судового наказу від 27.10.2023 № 920/1042/22, тому за таких обставин законним методом виконання рішення є здійснення процедури примусового виконання саме через відповідну державну виконавчу службу, що і було здійснено стягувачем, відповідно немає підстав стверджувати, що дії державного виконавця з відкриття ВП у постанові від 30.07.2024 були неправомірними та суперечили Закону України «Про виконавче провадження».
При цьому суди здійснили посилання на правові висновки, зокрема Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.04.2023 у справі № 5002-17/1718-2011, Верховного Суду у постанові від 16.04.2018 у справі № 910/11908/16.
У подальшому АТ «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб знову звернувся до Господарського суду Сумської області зі скаргою, в якій заявник просив: визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо невчинення ним дій, передбачених статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі заяви боржника про закінчення виконавчого провадження; зобов`язати державного виконавця невідкладно прийняти постанову про закінчення виконавчого провадження № 80508662 на підставі пунктів 4, 19 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». Наведена скарга мотивована тим, що АТ «Міжнародний резервний банк» перебуває в процесі ліквідації. Однак, за доводами відповідача, державний виконавець проігнорував звернення боржника та не вирішив питання про закінчення виконавчого провадження № 80508662.
Ухвалою Господарського суду Сумської області від 16.04.2025, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2025 та постановою Верховного Суду від 22.09.2025 у справі № 920/1042/22, відмовлено в задоволенні скарги АТ «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на неправомірну бездіяльність державного виконавця.
Відмовляючи в задоволенні скарги, господарські суди виходили з того, що у разі якщо існують судові рішення, які набрали законної сили, щодо зобов`язання до вчинення ліквідатором банку певних дій із погашення вимог, які виникли як поточні в ліквідаційній процедурі до неплатоспроможного банку, і такий ліквідатор відмовляється в добровільному порядку виконати такі рішення, стягувач не може бути позбавлений конституційного права на виконання судового рішення. Тому, за висновками господарських судів, у випадку відмови ліквідатора банку виконати судові рішення про зобов`язання відшкодувати певні витрати як витрати ліквідаційної процедури банку, такий механізм виконання судового рішення буде ефективним способом захисту інтересів стягувача та не суперечитиме загальним принципам правової певності та виконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення належних механізмів виконання судових рішень.
11.03.2026 до Відділу надійшла заява представника стягувача від 11.03.2026 № б/н, відповідно до якої останній просив повернути виконавчий документ без виконання на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».
13.03.2026 державним виконавцем, керуючись пунктом 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.
Оскільки на момент винесення названої постанови про повернення виконавчого документа стягувачу виконавчий збір з боржника стягнуто не було, 13.03.2026 постанову про стягнення виконавчого збору - зареєстровано в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ.
16.03.2026 державним виконавцем, керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 80508662 щодо примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 17.01.2024 № 73833441.
Щодо доводів позовної заяви про те, що Національний банк України прийняв рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Міжнародний резервний банк», а Фонд гарантування вкладів фізичних осіб прийняв рішення про ліквідацію АТ «Міжнародний резервний банк», зазначили, що судами у справі № 920/1042/22, а також аналогічній справі № 920/674/22 уже надано оцінку діям державного виконавця щодо примусового виконання рішення про стягнення коштів з банківської установи, яка перебуває у ліквідації.
ІІІ. Процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 14.04.2026 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою суду від 03.08.2026 відкрито провадження у справ за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання з особливостями, передбаченими статтею 287 Кодексу.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
Із урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 25.02.2022 № 91-рш/БТ «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі – Фонд) прийнято рішення №131 від 25.02.2022 «Про початок процедури ліквідації АТ «МР Банк» та делегування повноважень ліквідатора Луньо Іллі Вікторовичу.
Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.11.2024 № 1163 «Про деякі питання здійснення ліквідації АТ «МР БАНК» продовжено строк управління майном (активами) АТ «МР БАНК» та задоволення вимог його кредиторів, продовжено повноваження ліквідатора АТ «МР БАНК» до моменту внесення запису про припинення банку до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Таким чином, з 25.02.2022 АТ «МР БАНК» перебуває в процедурі ліквідації, яка здійснюється державною установою - Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.
Крім того, відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 11.05.2022 «Про примусове вилучення в Україні об`єктів права власності Російської Федерації та її резидентів» та Указу Президента України від 11.05.2022 № 326/2022 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 11.05.2022 «Про примусове вилучення в Україні об`єктів права власності Російської Федерації та її резидентів», 19.05.2022 в Україні були примусово вилучені корпоративні права (акції) у розмірі 100 відсотків майна АТ «МР БАНК», що належали Публічному акціонерному товариству «Сбербанк Росії».
Із Єдиного державного реєстру судових рішень установлено, що у провадженні Господарського суду Сумської області перебувала справа за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) до Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо Іллі Вікторовича про стягнення 519 600 грн неустойки та 80 538 грн штрафу.
Господарський суд Сумської області рішенням від 22.03.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2023 у справі № 920/1042/22, позов задовольнив частково; стягнув з АТ «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду на користь ФОП ОСОБА_1 469316,40 грн неустойки.
На виконання рішення від 22.03.2023 у цій справі, суд 27.10.2023 видав наказ про стягнення з АТ «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду на користь ФОП ОСОБА_1 469316,40 грн неустойки.
Державний виконавець 17.01.2024 розглянув заяву стягувача від 10.01.2024 про примусове виконання наказу № 920/1042/22 від 27.03.2023 та виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 73833441, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, постанову про стягнення виконавчого збору.
29.01.2025 на адресу ВДВС скаржник – АТ «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб направив заяву від 28.01.2025 № 87 про закінчення виконавчого провадження, відповідно до якої просив негайно винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 73833441 від 17.01.2024 щодо стягнення з АТ «МР БАНК» на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованості зі сплати неустойки у сумі 469 316,40 грн на підставі наказу Господарського суду Сумської області № 920/1042/22 від 27.10.2023; направити постанову про закінчення виконавчого провадження № 73833441 в електронний кабінет ЄСІТС та додатково на поштову адресу банку.
За результатом розгляду заяви від 28.01.2025 № 87, на адресу Банку надійшло повідомлення державного виконавця від 14.02.2025 № 14477 про відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження № 73833441.
Не погоджуючись із такими діями, позивач оскаржив їх до Господарського суду Сумської області шляхом подання відповідної скарги у межах справи № 920/1042/22.
Господарський суд Сумської області ухвалою від 16.04.2025 відмовив у задоволенні скарги АТ «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду на бездіяльність державного виконавця щодо невчинення дій по закінченню виконавчого провадження з примусового виконання наказу від 27.10.2023 у справі № 920/1042/22.
Північний апеляційний господарський суд постановою від 03.06.2025 залишив ухвалу Господарського суду Сумської області від 16.04.2025 без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Постановою Верховного Суду від 22.09.2025 касаційну скаргу Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо Іллі Вікторовича залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду Сумської області від 16.04.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2025 у справі № 920/1042/22 – без змін.
Крім того, судом установлено, що позивач звертався до Господарського суду Сумської області зі скаргою на неправомірні дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінкевича Олександра Васильовича у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо Іллі Вікторовича про стягнення 601 674,04 грн.
Ухвалою Господарського суду Сумської області від 07.11.2023 у справі № 920/674/22 відмовлено в задоволенні скарги АТ «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Луньо І. В. на дії та постанову державного виконавця.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2024 скасовано ухвалу Господарського суду Сумської області від 07.11.2023 у справі № 920/674/22 та ухвалено нове рішення, яким задоволено скаргу АТ «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Луньо І.В. на дії та постанову державного виконавця.
Постановою Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 920/674/22 касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2024 у справі № 920/674/22 скасовано, ухвалу Господарського суду Сумської області від 07.11.2023 у справі № 920/674/22 залишено в силі.
Крім того, ухвалою Господарського суду Сумської області від 07.11.2023 у справі № 920/674/22 відмовлено у повному обсязі в задоволенні скарги АТ «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на дії та постанову державного виконавця.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2024 скасовано ухвалу Господарського суду Сумської області від 07.11.2023 у справі № 920/674/22 та ухвалено нове рішення, яким задоволено в повному обсязі скаргу АТ «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на дії та постанову державного виконавця.
Постановою Верховного Суду від 21.03.2024 скасовано постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2024 у справі № 920/674/22, а ухвалу Господарського суду Сумської області від 07.11.2023 у справі № 920/674/22 залишено в силі.
Крім того, ухвалою Господарського суду Сумської області від 12.12.2024, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2025 у справі № 920/674/22, відмовлено в задоволенні скарги АТ «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на неправомірну бездіяльність державного виконавця.
Постановою Верховного Суду від 14.05.2025 у справі № 920/674/22 касаційну скаргу Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В. залишено без задоволення. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2025 та ухвалу Господарського суду Сумської області від 12.12.2024 у справі № 920/674/22 залишено без змін.
Крім того, з`ясовано, що постановою Верховного Суду від 19.01.2026 у справі № 920/674/22 касаційну скаргу Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо Іллі Вікторовича задоволено. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2025 та ухвалу Господарського суду Сумської області від 14.10.2025 у справі № 920/674/22 скасовано, справу № 920/674/22 передано до Господарського суду Сумської області для продовження розгляду скарги від 09.07.2025 № 712 Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо Іллі Вікторовича на неправомірні дії головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчука Костянтина Петровича.
Постановою Верховного Суду від 19.01.2026 у справі № 920/674/22 касаційну скаргу Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо Іллі Вікторовича залишено без задоволення. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2025 та ухвалу Господарського суду Сумської області від 16.09.2024 у справі № 920/674/22 залишено без змін.
Також, постановою Верховного Суду від 19.01.2026 у справі № 920/674/22 касаційну скаргу Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо Іллі Вікторовича задоволено.
Постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2025 та ухвалу Господарського суду Сумської області від 16.09.2024 у справі № 920/674/22 скасовано, справу № 920/674/22 передано до Господарського суду Сумської області для продовження розгляду скарги від 12.07.2024 № 1762 Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо Іллі Вікторовича на неправомірні дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінкевича Олександра Васильовича щодо вимог, викладених у виклику державного виконавця від 24.06.2024 № 72706066/04.
Відповідно до ухвали Господарського суду Сумської області від 26.03.2026 у справі № 920/674/22, задоволено частково скаргу Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В. від 12.07.2024 вих. №1762 (вх. №676 від 16.02.2026) на неправомірні дії державного виконавця у справі №920/674/22.
Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінкевича Олександра Васильовича, щодо заявлення вимог викладених у виклику державного виконавця від 24.06.2024 №72706066/04 в частині зобов`язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» Луньо Іллі Вікторовича надати:
- достовірні відомості про доходи та місце роботи, на підтвердження чого надати довідку з місця роботи;
- достовірні відомості про кошти у гривнях та іноземній валюті, інші цінності (дорогоцінні метали, ювелірні вироби тощо), у тому числі про кошти на рахунках і вкладах у банках та інших фінансових установах, про рахунки в цінних паперах у депозитарних установах, що знаходяться на території України та за її межами, з зазначенням назви відповідної установи та її адреси, на підтвердження чого надати копії відповідних договорів або інших документів;
- достовірні відомості про майно, у тому числі про майно, що перебуває у спільній власності (місцезнаходження, технічна характеристика тощо) з наданням копій підтверджуючих документів про відповідне право;
- достовірні відомості про майно, що перебуває в заставі/іпотеці або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні від інших осіб (місцезнаходження майна, його характеристика тощо) з наданням копій підтверджуючих договорів та додатків до них;
- достовірні відомості про майнові права, на які може бути звернено стягнення, зокрема частки у статутному капіталі юридичних осіб, в тому числі майнові права, що є предметом застави/іпотеки, з наданням копій підтверджуючих документів;
- копії паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон;
- довідку про склад сім`ї;
- документи щодо зареєстрованих осіб в житлових будинках, квартирах, що належать на праві приватної та/або спільної власності.
В іншій частині скарги від 12.07.2024 вих. №1762 (вх. №676 від 16.02.2026) – відмовлено.
Відмовлено в задоволенні скарги Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В. від 09.07.2025 вих. №712 (вх.№677 від 16.02.2026) на неправомірні дії державного виконавця у справі №920/674/22.
Головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Савчуком Костянтином Петровичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 80508662 від 16.03.2026 щодо стягнення з АТ «МР БАНК» на користь Держави в особі Шевченківського ВДВС у м. Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України виконавчого збору у розмірі 46 931,64 грн (на підставі постанови про стягнення виконавчого збору ВП №73833441 від 17.01.2024).
Вважаючи постанову про відкриття виконавчого провадження, а також дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження неправомірними , позивач звернувся з позовом до суду.
V. Норми права, які застосував суд
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та складовою права на справедливий суд.
За положеннями статті 129^-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів посадових осіб, які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження».
За нормами статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів посадових осіб – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.
За приписами частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби державних виконавців та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.
За правилами частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.
Частиною п`ятою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
За положеннями статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.
VI. Оцінка суду
Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі – Інструкція).
Відповідно до розділу VI Інструкції фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження».
Витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження. Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини, та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.
Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору, крім випадків, коли виконавчий збір не стягується; стягнення основної винагороди приватного виконавця, крім випадків, коли основна винагорода не стягується; стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу.
Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають виготовлення постанов та супровідних листів до них, зокрема папір, копіювання, друк документів, канцтовари, а також пересилання постанов, зокрема конверти, знаки поштової оплати або послуги поштового зв`язку.
Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.
Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.
За правилами частини другої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Зі змісту позовної заяви слідує, що на переконання позивача, оскаржувана постанова винесена державним виконавцем із порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у силу вимог пунктів 4 та 11 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», були наявні підстави для повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання, із тих підстав, що Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» з 25.02.2022 перебуває в процесі ліквідації, тож не може виконати жодних додаткових зобов`язань у силу приписів Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб», крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Зазначили, що на день початку процедури ліквідації банку не існувало зобов`язань про сплату спірного виконавчого збору.
Суд із такими доводами позивача не погоджується, із таких підстав. 
Так, згідно зі статтею 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», під банком розуміється юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.
Пунктом 17 частини першої статті 2 Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що уповноваженою особою Фонду є працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.
Судом установлено та не заперечується учасниками справи, що головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Савчуком Костянтином Петровичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 80508662 від 16.03.2026 щодо стягнення з АТ «МР БАНК» на користь Держави в особі Шевченківського ВДВС у м. Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України виконавчого збору у розмірі 46 931,64 грн на підставі постанови про стягнення виконавчого збору ВП №73833441 від 17.01.2024.
Відповідно до пунктів 4, 11 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника або Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку.
Судом установлено, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 25.02.2022 № 91-рш/БТ «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №131 від 25.02.2022 «Про початок процедури ліквідації АТ «МР Банк» та делегування повноважень ліквідатора Луньо Іллі Вікторовичу.
Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.11.2024 № 1163 «Про деякі питання здійснення ліквідації АТ «МР БАНК» продовжено строк управління майном (активами) АТ «МР БАНК» та задоволення вимог його кредиторів, продовжено повноваження ліквідатора АТ «МР БАНК» до моменту внесення запису про припинення банку до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
На переконання суду, сам факт прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк», а також факт прийняття Фондом гарантування вкладів фізичних осіб рішення про початок процедури ліквідації такого Банку не є безумовною підставою для повернення будь-якого виконавчого документа, у якому боржником є Акціонерне товариства «Міжнародний резервний банк» або Уповноважена особа Фонду.
Як видно з оскаржуваної постанови, боржником за виконавчим провадженням ВП № 80508662 є Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В.
Із аналізу пунктів 4, 11 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» убачається, що ці положення застосовуються у разі, коли боржником за виконавчим документом є саме банк-боржник, тобто юридична особа, щодо якої прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію, тимчасову адміністрацію або ліквідаційну процедуру.
Так, предметом виконання в оскаржуваному виконавчому провадженні є постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору, яка відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом та підлягає примусовому виконанню.
Суд зазначає, що якщо виконавчий документ визначає боржником саме Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а не банк як юридичну особу, то положення пунктів 4, 11 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» не можуть застосовуватись лише з підстав того, що відповідний банк перебуває у процедурі ліквідації.
При цьому позивачем не доведено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження ВП № 80508662, не відповідав вимогам Закону України «Про виконавче провадження» або, що державний виконавець мав передбачений законом обов`язок повернути його без прийняття до виконання.
Суд ураховує, що підстави для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, визначені частиною четвертою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», є спеціальними та підлягають застосуванню лише за наявності чітко визначених законом умов, та розширеному тлумаченню не підлягають. 
Втім, для застосування пунктів 4, 11 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» для виконавця ключовим питанням є те, хто саме визначений боржником за виконавчим документом і на кого покладено обов`язок щодо виконання рішення.
Як уже зазначалось, боржником за виконавчим провадженням ВП № 80508662 є Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В., а не Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» як банк-боржник у розумінні пунктів 4, 11 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.06.2020 у справі № 826/17170/16, відповідно до якої Банк та Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є різними суб`єктами правовідносин у системі гарантування вкладів фізичних осіб, а тому положення Закону України «Про виконавче провадження», які пов`язують закінчення або неможливість здійснення виконавчого провадження з ліквідацією банку-боржника, не поширюються на випадки, коли боржником у виконавчому провадженні є Уповноважена особа Фонду, а не Банк.
За таких обставин суд не бере до уваги доводи позивача про те, що державний виконавець був зобов`язаний повернути виконавчий документ без прийняття до виконання на підставі пунктів 4, 11 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».
Окремо суд звертає увагу на те, що судами у справі № 920/1042/22, а також у справі № 920/674/22 уже надано оцінку діям державного виконавця щодо примусового виконання рішення про стягнення коштів з банківської установи, яка перебуває у ліквідації.
Так, Верховний Суд у постанові від 21.03.2024, а також у постанові від 14.05.2025 у справі № 920/674/22, відмовляючи у задоволенні скарги, виходив із того, що у разі якщо існують судові рішення, які набрали законної сили, щодо зобов`язання до вчинення ліквідатором банку певних дій із погашення вимог, які виникли як поточні в ліквідаційній процедурі до неплатоспроможного банку, і такий ліквідатор відмовляється в добровільному порядку виконати такі рішення, стягувач не може бути позбавлений конституційного права на виконання судового рішення.
Тому, за висновками господарських судів, у випадку відмови ліквідатора банку виконати судові рішення про зобов`язання відшкодувати певні витрати як витрати ліквідаційної процедури банку, такий механізм виконання судового рішення буде ефективним способом захисту інтересів стягувача та не суперечитиме загальним принципам правової певності та виконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення належних механізмів виконання судових рішень. 
Верховний Суд у названій постанові зазначив, що, установивши відсутність доказів добровільного виконання боржником наказу суду від 27.10.2023, за яким стягнуто поточні витрати неплатоспроможного банку, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні скарги Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку на дії державного виконавця з відкриття виконавчого провадження, оскільки наведені заявником підстави для повернення виконавчого документа стягувачу за частиною четвертою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають застосуванню в умовах встановлених судами обставин про виникнення у боржника поточних зобов`язань, а не кредиторських.
За нормами частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.04.2023 у справі № 5002-17/1718-2011 дійшла висновку, що якщо існують судові рішення, які набрали законної сили, щодо зобов`язання до вчинення ліквідатором банку певних дій з погашення вимог, які виникли як поточні в ліквідаційній процедурі до неплатоспроможного банку, і такий ліквідатор відмовляється в добровільному порядку виконати такі рішення, стягувач не може бути позбавлений конституційного права на виконання судового рішення.
Суд також зазначає, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження винесена з примусового виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, тобто виконавчого документа, який передбачений пунктом 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження».
За нормами частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа винести постанову про відкриття виконавчого провадження.
Із урахуванням викладеного, суд констатує, що за відсутності визначених законом підстав для повернення виконавчого документа державний виконавець був зобов`язаний відкрити виконавче провадження.
Натомість, позивачем не доведено, а судом не встановлено підстав, які б свідчили про невідповідність оскаржуваної постанови вимогам Закону України «Про виконавче провадження», що дає підстави стверджувати про необґрунтованість позовних вимог.
VII. Висновок суду
Згідно із частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).
Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, про відмову в задоволені позову.
VIІI. Розподіл судових витрат
Оскільки у задоволенні позову відмовлено і відповідачем не надано доказів понесення судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, судові витрати присудженню не підлягають.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до вимог частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Леонтович А.М.