ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 643/3495/24
Номер провадження 22-ц/818/1167/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Візіра О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2025 року в складі судді Семенової Я.Ю. по справі № 643/3495/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Позовна заява мотивована тим, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 від 22 квітня 2022 року за ним було зареєстровано автомобіль марки КІА 2007 року, державний номерний знак НОМЕР_2 , VIN код НОМЕР_3 . 
Вказав, що відповідно до розписки від 18 лютого 2023 року ОСОБА_3 прийняв у нього вказаний автомобіль під виплату. Вони погодили вартість автомобілю у розмірі 200 000,00 грн та порядок виплат ОСОБА_3 йому відповідних грошових коштів, а саме: перша виплата 30 000,00 грн, надалі платежі у розмірі 42 500,00 грн до 26 числа поточного місяця, кінцева оплата – 26 червня 2023 року. Однак до теперішнього часу жодного із зазначених платежів ОСОБА_3 здійснено не було.
Зазначив, що йому стало відомо, що 22 лютого 2023 року вказаний автомобіль було перереєстровано на нового власника - ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу та договором комісії в ТСЦ 6341 та зареєстровано новий державний номерний знак НОМЕР_4 без його відома. На даний час автомобіль виставлено на продаж на веб-сайті OLX, також без його відома.
Посилався на те, що ним договір купівлі-продажу від 22 лютого 2023 року не підписувався, та ОСОБА_1 транспортний засіб не передавався.
За фактом протиправних дій ОСОБА_3 щодо відчуження належного йому транспортного засобу ним 16 червня 2023 року було подано заяву до поліції про вчинення кримінального правопорушення.
У рамках кримінального провадження №12023221130002537 від 23 листопада 2023 року було виявлено договір комісії № 8186/23/1/001248, нібито укладений між Сумською філією ТОВ «Прайм.Бро» та ним щодо продажу транспортного засобу КІА CERATO, кузов НОМЕР_5 , 2007 року випуску, червоного кольору, VIN: НОМЕР_3 , однак ним такий договір не підписувався, що підтверджено висновком експерта.
Таким чином, майно, яке належить йому на праві приватної власності, вибуло з його володіння у власність відповідачки без його волі. 
Просив витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на його користь транспортний засіб КІА СЕRАТО, кузов НОМЕР_6 , 2007 року випуску, червоного кольору, VIN: НОМЕР_3 ; судові витрати покласти на відповідачку.
04 червня 2024 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначила, що між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 існували цивільно-правові відносини щодо передання спірного автомобіля на підставі розписки, за якою ОСОБА_3 мав здійснити позивачу виплату вартості автомобіля відповідно до обумовленого сторонами графіку. Передання власником в користування іншій особі транспортного засобу не вважається вибуттям транспортного засобу з володіння власника поза його волею в розумінні положень пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України. Зазначила, що власник автомобіля повинен нести ризик обрання контрагента, який може своєю недобросовісною поведінкою позбавити його права на витребування своєї речі. У такому разі власник може захистити своє право шляхом звернення з позовом про відшкодування збитків до особи, якій він передав річ у користування і володіння. ОСОБА_2 добровільно на підставі розписки передав ОСОБА_3 спірний автомобіль, вказане майно не вибуло з володіння поза його волею, тож підстави для його витребування відсутні. Окрім того, вона є добросовісним набувачем спірного майна, оскільки придбала автомобіль у комісіонера та не знала і не повинна була знати про те, чи має відчужувач речі право на її відчуження. 
Рішенням Салтівського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 транспортний засіб KIA CERATO, кузов НОМЕР_5 , 2007 року випуску, червоного кольору, VIN: НОМЕР_3 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 1 475,52 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що спірний транспортний засіб був відчужений невідомими особами на підставі договору комісії № 8186/23/1/001248 від 21 лютого 2023 року, який ОСОБА_2 не підписувався, тобто вибув з володіння позивача не з його волі, а відтак, позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Суд врахував, що ОСОБА_2 звертався до суду з позовом до ОСОБА_3 про виконання зобов`язання шляхом повернення належного йому транспортного засобу, проте рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2024 року у справі №336/7235/23 йому було відмовлено у задоволенні позову і роз`яснено, що належним способом захисту є пред`явлення позову про витребування майна або про стягнення з ОСОБА_3 матеріальних збитків. 
На вказане судове рішення 21 жовтня 2025 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 адвокат Леонова Т.О. до суду апеляційної інстанції подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду – скасувати в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про вибуття спірного транспортного засобу з володіння позивача поза його волею є помилковими. 18 лютого 2023 року ОСОБА_2 добровільно передав ОСОБА_3 спірний автомобіль, узгодивши умови проведення виплат його вартості у відповідній розписці. Отже, спірний транспортний засіб вибув з володіння позивача виключно за його волею. Суд, не дослідивши зміст правовідносин, які виникли між позивачем та ОСОБА_3 , помилково застосував положення ст. 388 ЦК України. Обставини щодо добровільної передачі позивачем транспортного засобу ОСОБА_3 виключають можливість задоволення вимоги про витребування у неї спірного автомобіля. Судом першої інстанції не враховано висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 02 червня 2021 року у справі № 761/44057/19, від 19 липня 2023 року у справі № 753/18555/19, від 11 грудня 2023 року у справі № 752/5281/20, від 10 січня 2024 року у справі № 756/13943/16-ц. Також помилковим є посилання суду першої інстанції на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2024 року у справі № 336/7235/23, яким відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову про виконання зобов`язання ОСОБА_3 шляхом повернення йому транспортного засобу, оскільки ОСОБА_2 мав можливість оскаржити наведене рішення та не скористався вказаним судом належним способом захисту прав - стягнення з ОСОБА_3 матеріальних збитків. Крім того, суд не перевірив, чи перебуває спірний транспортний засіб наразі у неї.
26 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» представник позивача адвокат Врона А.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду – без змін, судові витрати покласти на відповідачку. Відзив мотивовано тим, що наведені відповідачкою твердження є безпідставними та надуманими, оскільки суд першої інстанції повно, всебічно та послідовно дослідив обставини справи, правильно застосував п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, належно обґрунтував свої висновки та врахував релевантну практику Верховного Суду. Твердження ОСОБА_1 про відсутність доказів перебування спірного транспортного засобу у неї є безпідставними та не відповідають встановленим у справі обставинам. Суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що факт переходу автомобіля у власність ОСОБА_1 підтверджується сукупністю належних і допустимих доказів: низкою відповідей на адвокатські запити, зокрема від 02 червня 2023 року від та 07 червня 2023 року, витягом з ЄРДР, матеріалами кримінального провадження, які містять дані про незаконну перереєстрацію авто на ім`я відповідачки, присвоєнням нових державних номерних знаків, а також висновком судової почеркознавчої експертизи, що доводить підроблення підписів позивача на документах, на підставі яких була здійснена перереєстрація. Наведені докази однозначно підтверджують, що транспортний засіб був незаконно відчужений та зареєстрований саме за ОСОБА_1 .
В судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися.
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 16 липня 2026 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:    
ОСОБА_2 – повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 55–56, т. 2), крім того про день, час та місце судового засідання учасника повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України (а.с. 41, т. 2); 
Адвокатом Вроною Андрієм Валентиновичем, який діє в інтересах ОСОБА_2 , отримано в електронному кабінеті 21 листопада 2025 року (а.с. 38, т. 2); 
ОСОБА_1 – повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 51–52, т. 2), крім того про день, час та місце судового засідання учасника повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України (а.с. 40, т. 2); 
Адвокатом Леоновою Тетяною Олександрівною, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , отримано в електронному кабінеті 21 листопада 2025 року (а.с. 39, т. 2); 
ОСОБА_3 – повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 53–54, т. 2), крім того про день, час та місце судового засідання учасника повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України (а.с. 42, т. 2).
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача,   перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 належав автомобіль марки «KIA CERATO», 2007 року випуску, червоного кольору, номер кузова НОМЕР_5 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , дата реєстрації – 22 квітня 2022 року, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 (а.с. 7 том 1).
Як вбачається з копії розписки ОСОБА_3 від 18 лютого 2023 року, останній бере автомобіль KIA CERATO, НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_2 , під виплату від власника – ОСОБА_2 . Сума авто складає 200 000,00 грн, перша оплата була 30 000,00 грн, надалі ОСОБА_3 зобов`язується здійснювати платіж у сумі 42 500,00 грн до 26 числа поточного місяця, кінцева оплата – 28 червня 2023 року. У рази несплати протягом 7 днів авто власник забирає. Зазначено, що розписка написана власноручно за присутності свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 10 том 1).
З відповіді РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області № 31/15-152-А3 від 02 червня 2023 року на адвокатський запит вбачається, що надано відомості з Єдиного державного реєстру транспортних засобів щодо перереєстрації автомобіля KIA CERATO, н/з НОМЕР_2 , зареєстрованого на ОСОБА_2 , на іншу особу - ОСОБА_1 . Рекомендовано для отримання документів, що стали підставою для перереєстрації, звернутися за місцем реєстрації, а саме до ТСЦ №6341 РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області (а.с. 13-14 том 1).
Згідно з наданими відомостями з Єдиного державного реєстру транспортних засобів від 01 червня 2023 року транспортний засіб KIA CERATO (2007), № куз. НОМЕР_5 , д.н.з. НОМЕР_2 , 22 лютого 2023 року перереєстровано на нового власника – ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу (СГ) (ТСЦ 6341) та договору комісії (а.с. 15 том 1).
07 червня 2023 року Територіальним сервісним центром 6341 РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області було надано відповідь № 31/20/11-1223 на адвокатський запит, якою повідомлено, що відповідно до Єдиного реєстру транспортних засобів 22 лютого 2023 року у ТСЦ 6341 РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області легковий автомобіль KIA CERATO, кузов НОМЕР_5 , 2007 року випуску, чорного кольору, VIN: НОМЕР_3 , було перереєстровано за технологічною операцією «308 - Перереєстрація на нового власника за дог. купівлі-продажу (СГ)» з громадянина ОСОБА_2 на ОСОБА_1 . На транспортний засіб закріплено номерні знаки НОМЕР_4 та оформлено свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_7 . Підставами проведення реєстраційних дій були: заява - 1069188460; акт огляду- 8186/23/000184 від 22 лютого 2023 року, оформлений Сумською філією ТОВ «ПРАЙМ.БРО»; договір купівлі-продажу - 8186/23/001286 від 22 лютого 2023 року, оформлений Сумською філією ТОВ «ПРАЙМ.БРО»; договір комісії - 8186/23/001248 від 21 лютого 2023 року, оформлений Сумською філією ТОВ «ПРАЙМ.БРО»; акт огляду експерта - серії 6346 №621979. Зазначено, що документи, на підставі яких відбувалося відчуження транспортного засобу марки KIA 2007 року номерні знаки НОМЕР_2 , VIN код НОМЕР_5 , зберігаються в Сумській філії ТОВ «ПРАЙМ.БРО», що зареєстрована в реєстрі ГСЦ МВС за № 8186 (а.с. 17-18 том 1).
Як убачається з копії договору комісії № 8186/23/1/001248 від 21 лютого 2023 року, Сумська філія ТОВ «ПРАЙМ.БРО» та ОСОБА_2 уклали цей договір комісії, за умовами якого Сумська філія ТОВ «ПРАЙМ.БРО» (комісіонер) зобов`язується за дорученням ОСОБА_2 (комітента) за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу KIA CERATO, 2007 року випуску, колір – червоний, VIN, № кузова НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований за власником (Комітентом за Договором комісії) транспортного засобу 22 квітня 2022 року, за ціною, не нижче узгодженої сторонами, а саме: 50 000,00 грн (а.с. 19-20 том 1). 
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2023 року задоволено скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 на бездіяльність ХРУП-1 ГУНП в Харківській області, що полягає у невнесенні відомостей за заявою від 20 червня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Зобов`язано ХРУП №1 ГУНП в Харківській області внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 від 20 червня 2023 року та розпочати досудове розслідування (а.с. 137-138 том 1). 
Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 листопада 2023 року було внесено відомості про кримінальне правопорушення, номер кримінального провадження: 12023221130002537 за ч. 3 ст. 358 КК України за заявою адвоката Врони А.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 стосовно того, що група невстановлених осіб, використовуючи завідомо підроблені документи, здійснили перереєстрацію авто ОСОБА_2 в ТСЦ 6341 (а.с. 28 том 1). 
Як вбачається з копії висновку експерта № СЕ-19/121-23/29299-ПЧ від 09 січня 2024 року Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України по матеріалам досудового розслідування №12023221130002537 підпис від імені ОСОБА_2 в графі «Комітент» в договорі комісії №8186/23/1/001248 від 21 лютого 2023 року, виконаний не ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а іншою особою. У висновку зазначено, що про відповідальність за завідомо неправдивий висновок експерта та відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків за ст. 384, 385 КК України, експерта попереджено (а.с. 21-27 том 1). 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2024 року у справі №336/7235/23 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов`язання ОСОБА_3 виконати зобов`язання, встановлене розпискою від 18 лютого 2023 року, а саме повернути ОСОБА_2 належний йому транспортний засіб КІА CERATO, кузов НОМЕР_5 , 2007 року випуску, VIN: НОМЕР_3 . Роз`яснено, що належним способом захисту права позивача у цій справі є витребування майна з чужого незаконного володіння або ж стягнення з відповідача матеріальних збитків.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статей 317, 319 ЦК України власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.
Статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.
Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) «де факто» - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «де юре» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом.
Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна.
Частина перша статті 388 ЦК України стосується випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач).
У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У частині третій цієї статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках.
За змістом частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.
Виникнення права на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, за наявності яких за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Таким чином, можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем, та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).
Указане тлумачення частини першої статті 388 ЦК України є сталим у правовій доктрині та судовій практиці.
Правомірність володіння майном виникає на підставі певного юридичного факту, зокрема, укладення відповідного договору. Такий договір може укладатися як усно, так і письмово. Якщо власник майна передає іншій особі у володіння певне майно добровільно, проте без відповідного письмового оформлення договірних відносин (за винятком випадків, коли законом встановлена обов`язкова письмова форма такого правочину), то за загальним правилом вважається, що власник правомірно передав майно у володіння іншої особи.
У свою чергу під неправомірним заволодінням потрібно розуміти заволодіння особою чужим майном усупереч волі його власника. Тож умовою, яка визначає відмінність між правомірним та неправомірним володінням особою майном, є наявність відповідної волі власника на передання володіння таким майном іншій особі.
За пунктом 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Відповідно, фактична передача транспортного засобу разом із реєстраційним документом на цей транспортний засіб є правомірним способом набуття володіння такою особою (фактичним володільцем) щодо набутого в такий спосіб автомобіля. Таке володіння вважатиметься правомірним навіть за відсутності будь-яких документів, виданих від імені власника (довіреності, договору тощо), допоки не буде встановлено протилежне.
У випадку, коли річ вибуває з володіння власника за його бажанням, власник сам несе ризик вибору контрагента, якому він вирішив довірити своє майно.
Отже, у разі наявності волі власника щодо передання іншій особі транспортного засобу, доказом якої є наявність у володільця реєстраційного документа на цей транспортний засіб, відсутні підстави вважати, що така особа володіє транспортним засобом неправомірно.
Вищевикладене дає підстави для висновку, що у випадку, якщо власник із власної волі передав (вручив) рухому річ іншій особі, що мало наслідком позбавлення можливості впливу на таку річ, таку ситуацію слід кваліфікувати як вибуття рухомої речі з володіння власника за його волею.
Не вважається вибуттям транспортного засобу з володіння власника (особи, якій він передав майно у користування) таким, що відбулося не з його волі в розумінні положень пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України, у випадку передачі майна власником іншій особі в користування.
Якщо воля на передачу володіння мала місце і потім відповідна річ була відчужена (неважливо - особою, якій власник передав володіння, чи будь-якою іншою особою), то задоволення віндикаційного позову до добросовісного набувача цієї речі виключається.
При цьому відсутні підстави стверджувати, що має йтися лише про таку втрату володіння річчю з волі власника, яка зумовлена наданням власником іншій особі права розпоряджатися цією річчю, адже змішування волі власника на передання речі у фактичне володіння іншої особи та мотивів такого передання є неприпустимим. Так само не має значення, чи була відповідна річ передана власником у володіння іншої особи на певному правовому титулі чи без установлення такого.
Власник речі (у цьому випадку автомобіля) повинен нести ризик обрання контрагента, який може своєю недобросовісною поведінкою позбавити його права на витребування своєї речі. У такому разі власник може захистити своє право шляхом звернення з позовом про відшкодування збитків до особи, якій він передав річ у користування і володіння, оскільки спірне майно вибуло з його власності з його волі, а тому правовий механізм, передбачений вимогами 388 ЦК України, застосуванню до спірних правовідносин не підлягає.
Подібні висновки щодо неможливості витребування майна у добросовісного набувача із застосуванням правового механізму, передбаченого статтею 388 ЦК України, у випадку добровільної передачі автомобіля у тимчасове користування, тобто за наявності відповідної волі власника на передання володіння таким майном іншій особі також було висловлено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постановах від 11 грудня 2023 року у справі № 752/5281/20 (провадження № 61-1371сво23); від 11 грудня 2023 року у справі № 607/8879/21 (провадження № 61-7375сво22), у постановах Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 761/44057/19 (провадження № 61-19405св20), від 19 липня 2023 року у справі № 753/18555/19 (провадження № 61-4246св23), від 15 січня 2025 року у справі № 208/5532/18 (провадження № 61-9759св24), від 21 липня 2025 року у справі № 750/18240/23 (провадження № 61-2171св25), від 11 березня 2026 року у справі № 953/12944/21 (провадження № 61-10016св25).
Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_2 просив витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на його користь транспортний засіб КІА СЕRАТО, кузов НОМЕР_6 , 2007 року випуску, червоного кольору, VIN: НОМЕР_3 , посилаючись на те, що автомобіль вибув з його володіння без його волі.
Разом з тим, як встановлено судом, спірний автомобіль був добровільно переданий позивачем у володіння ОСОБА_3 на підставі розписки.
Та обставина, що у подальшому ОСОБА_3 не сплатив позивачу вартість спірного автомобіля і не повернув йому транспортний засіб, натомість автомобіль було відчужено, свідчить лише про те, що ОСОБА_3 розпорядився спірним майном, не маючи таких повноважень.
Суд першої інстанції не встановив, а позивач не посилався на те, що ОСОБА_1 , яка придбала автомобіль за оплатним договором, вчиненим у територіальному відділенні сервісного центру МВС, знала чи могла знати про наявність будь-яких перешкод для його вчинення, чи могла допускати можливість настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.
Отже, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 388 ЦК України та витребування майна від добросовісного набувача на підставі віндикаційного позову. 
Посилання суду на те, що ОСОБА_2 не підписував договору комісії №8186/23/1/001248 від 21 лютого 2023 року, не спростовує той факт, що первісне вибуття спірного автомобіля з володіння позивача відбулося з його власної волі, чого позивач не заперечує.
За встановлених обставин добровільної передачі позивачем належного йому автомобіля ОСОБА_3 на підставі розписки, а також з урахуванням особливостей правового режиму транспортного засобу як рухомого майна, наявні підстави для висновку, що автомобіль вибув із володіння ОСОБА_2 з його волі та не підлягає витребуванню у ОСОБА_1 як добросовісного набувача.
У випадку, коли річ вибуває з володіння власника за його бажанням, власник сам несе ризик вибору контрагента, якому він вирішив довірити своє майно. Якщо власник неналежним чином поставився до вибору особи, якій він передав річ, він позбавляється права вимагати повернення речей від добросовісного набувача, але йому надається можливість вимагати відшкодування збитків від особи, яка не повернула річ.
Отже, ОСОБА_2 не позбавлений можливості захистити своє право шляхом звернення з позовом до суду про відшкодування збитків до ОСОБА_3 , якому він передав річ у користування і володіння.
Викладені у рішенні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2024 року у справі № 336/7235/23 про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 щодо виконання зобов`язання за розпискою висновки про належні способи захисту не можуть бути підставою для задоволення віндикаційного позову у цій справі, оскільки правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду (ч. 7 ст. 82 ЦПК України). Преюдиційне значення надається саме обставинам, установленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Зазначений висновок відповідає викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №910/6355/20.
Суд першої інстанції зазначеного не врахував та дійшов помилкового висновку про задоволення позову.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Згідно з частинами першою, тринадцятою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, з ОСОБА_2 на її користь підлягає стягненню сплачений за її подання судовий збір у розмірі 1770,62 грн (а.с. 25 том 2).
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про витребування майна з чужого незаконного володіння залишити без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання/перебування як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_9 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_3 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1770 (одна тисяча сімсот сімдесят) грн 62 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20 липня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований 

Судді О.В. Маміна 

В.Б. Яцина