Справа № 522/8598/26-Е
Провадження № 2-а/522/311/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Чорнухи Ю.В.,
за участі секретаря судового засідання Андрієвської М.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали адміністративної справи за позовною заявою ОСОБА_1 , поданої в інтересах позивача представником – адвокатом Рахнянською С.В., до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень, у якому позивач просить:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 08.05.2026 № 5101100100000779 про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства, ухвалене відносно ОСОБА_1 ;
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 08.05.2026 без номеру про поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ухвалене відносно ОСОБА_1 .
Позовна заява обґрунтована тим, що 08.05.2026 Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області ухвалено рішення № 5101100100000779 про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства ОСОБА_1 . В той же день, 08.05.2026 відповідачем ухвалено рішення без номеру про поміщення позивача до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. Позивач вважає, що вказані рішення не відповідають вимогам чинного законодавства. Відповідачем, до ухвалення рішення про видворення, відносно позивача не приймалось жодного рішення про примусове повернення його до країни походження або будь-якої третьої країни. Інформацію щодо затримки позивача за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України рішення від 08.06.2026 також не містить, а описова частина містить відомості про затримання позивача в м. Одеса, а не на кордоні. Повноваження щодо ухвалення рішення про примусове видворення, належать суду, а не відповідачу. Пунктом 4 розділу І Інструкції № 353/271/150 23.04.2012 від визначено, що іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/ підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення. Відповідно до описової частини рішення про переміщення до ПТПІ позивача вирішено помістити до Миколаївського ПТПІ з метою забезпечення примусового видворення. Проте, обґрунтованого рішення суду відповідач не має і на момент звернення до суду такий позов відповідачем не подавався. На момент ухвалення відповідачем оскаржуваного рішення про переміщення до ПТПІ жодної законної підстави, визначеної Інструкцією, у відповідача не було. Позивач протиправно, незаконно, на підставі незаконних рішень, які прийняті відповідачем з перевищенням наданих йому повноважень, з порушенням визначеної законодавством України процедури, поміщений до Миколаївського ПТПІ, чим протиправно обмежено його свободу та порушено гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод права людини і громадянина. Позивач звернувся до суду із позовом (справа № 522/8074/26) про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України відносно позивача.
За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані для розгляду судді Чорнусі Ю.В.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.05.2026 відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи на 17.06.2026. Витребувано від Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (37811384, місцезнаходження: 65014, Україна, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Преображенська, будинок 44) належним чином засвідчені копії документів, які стали підставою для прийняття щодо ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ):
рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 08.05.2026 № 5101100100000779 про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства;
рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 08.05.2026 про поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
28.05.2026 до суду через підсистему «Електронний суд» від Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити громадянину рф ОСОБА_1 в задоволені позовних вимог в повному обсязі.
Відзив на позовну заяву обґрунтований тим, що 08.05.2026 працівники ГУ ДМС в Одеській області на блок-посту «Два стовпи» виявили особу, яка назвалась громадянином рф ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 . В результаті проведеної перевірки відібраних пояснень у позивача було встановлено, що громадянин рф ОСОБА_1 прибув на територію України 01.10.2014 легально через КПП «ПОКРОВКА» за паспортним документом громадянина рф. На момент виявлення паспортний документ громадянина рф для виїзду за кордон відсутній. 08.05.2026 о 14 год. 30 хв. громадянина рф ОСОБА_1 було затримано відповідно до протоколу про адміністративне затримання серії МОД № 000372 відповідно до ч. 2 ст. 263 КУпАП з метою встановлення особи та/або з`ясування обставин правопорушення. Дозволений строк перебування на території України у громадянина рф ОСОБА_1 закінчився. Вказана особа знаходиться на території України незаконно, не має дійсного паспортного документа, або документа, який дає право на виїзд з України, відсутні документи на проживання в Україні. Він не може бути працевлаштований, та мати законного, постійного джерела доходів згідно чинного законодавства, не зможе забезпечувати власні потреби, через що, з метою отримання грошових коштів, може вчиняти злочини проти власності, чим завдати істотної шкоди охоронюваним інтересам держави та окремих громадян. 08.05.2026 за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме: проживання без документів на право проживання (перебування) в Україні, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стосовно громадянина рф ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МОД № 012933 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 08.05.2026 серії ПН МОД № 013025 позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 5100,00 гривень. Адміністративне стягнення добровільно не сплачено. Враховуючи те, що у позивача відсутні документи, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України в силу вимоги ч. 8 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусове повернення до нього не застосовувалося. Міграційні органи (ДМС), СБУ або прикордонники мають право прийняти рішення про примусове видворення іноземця у будь-якому випадку, коли його перебування в країні є незаконним, а механізм добровільного виїзду чи примусового повернення не може бути застосований або був проігнорований. В даному випадку, механізм примусового повернення не міг бути застосовуваний в силу вимог ч. 8 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» у зв`язку з чим ГУ ДМС в Одеській області було прийняте рішення про примусове видворення позивача. У зв`язку з неможливістю ідентифікувати позивача ГУ ДМС в Одеській області і звернулось до суду з метою затримання громадянина рф ОСОБА_1 для подальшої ідентифікації особи та виконання примусового видворення.
У судове засідання 17.06.2026 прибули представник позивача – адвокат Рахнянська С.В., та представник відповідача – Казбеков В.Е. У судовому засіданні оголошена перерва до 26.06.2026 у зв`язку з ненадходженням до суду витребуваних у відповідача доказів. 
У судове засідання 26.06.2026 прибули представник позивача – адвокат Рахнянська С.В., та представник відповідача – Казбеков В.Е. Розгляд справи відкладено до 08.07.2026 за клопотанням представника позивача, у зв`язку з необхідністю ознайомитись з документами, поданими представником відповідача.
У судове засідання 08.07.2026 прибули представник позивача – адвокат Рахнянська С.В., та представник відповідача – Казбеков В.Е. У судовому засіданні оголошена перерва до 09.07.2026, у зв`язку з витребуванням інформації у відповідача.
У судове засідання 09.07.2026 прибули представник позивача – адвокат Рахнянська С.В., та представник відповідача – Казбеков В.Е. Представники сторін підтримали свої вимоги і заперечення.
09.07.2026 суд перейшов до стадії ухвалення рішення та на підставі ч. 1 ст. 227 ЦПК України відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 14.07.2026.
Повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи та надавши оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов до наступних висновків.
Згідно з частиною першою статті 33 Конституції України, кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантуються свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За правилами ч. 7 ст. 5 КАС України, іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що й громадяни та юридичні особи України.
Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України (далі - Закон № 3773-VI).
Іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773-VI).
Нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773-VI).
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.
Відповідно до п. 1 Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 884 від 20.07.2015 (надалі – Порядок № 884), громадяни держав з безвізовим порядком в`їзду можуть тимчасово перебувати на території України не більше ніж 90 днів протягом 180 днів, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.
Обчислення дозволеного іноземцю, який є громадянином держави з безвізовим порядком в`їзду (далі - іноземець), строку перебування на території України здійснюють посадові особи Державної прикордонної служби України (далі - Держприкордонслужби) та Державної міграційної служби України (далі - ДМС) в межах повноважень, визначених законодавством України (п. 2 Порядку № 884).
Згідно п. 4 Порядку № 884 під час перебування на території України обчислення дозволеного іноземцю строку перебування здійснюють посадові особи ДМС шляхом відрахування 180 днів назад від дня контролю (дня, на який необхідно визначити законність перебування іноземця на території України). Іноземець не порушив зазначений строк, якщо в межах цього 180-денного періоду він перебував на території України не більше 90 днів. У разі виявлення перевищення іноземцем дозволеного йому строку перебування на території України посадова особа ДМС діє відповідно до Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затвердженої наказом МВС від 28 серпня 2013 року № 825, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за № 1654/24186.
Частина 1 статті 26 Закону № 3773-VI встановлює, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України (ч. 2 ст. 26 Закону № 3773-VI).
Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду (ч. 4 ст. 26 Закону № 3773-VI).
Згідно ч. 5 ст. 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.
Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч. 5 ст. 26 Закону № 3773-VІ).
Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином російської федерації.
08.05.2026 працівники ГУ ДМС в Одеській області на блок-посту «Два стовпи» виявили особу, яка назвалась громадянином рф ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В результаті проведеної перевірки відібраних пояснень у відповідача було встановлено, що ОСОБА_1 прибув на територію України 01.10.2014 легально через КПП «Покровка» за паспортним документом громадянина рф. 
На момент виявлення паспортний документ громадянина рф для виїзду за кордон відсутній.
Вказані обставини не заперечуються представником позивача, а також встановлені рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.05.2026 у справі № 522/8074/26, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2026 та набрало законної сили.
08.05.2026 за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме: проживання без документів на право проживання (перебування) в Україні, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стосовно громадянина рф  ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МОД № 012933 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 08.05.2026 серії ПН МОД № 013025 позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 5100,00 гривень.
У матеріалах справи відсутні докази оскарження зазначеної постанови.
08.05.2026 ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення № 5101100100000779 про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства або особи без громадянства громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У рішенні зазначено, що дозволений строк перебування на території України у громдянина рф ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , скінчився.  ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має підстави для подальшого проживання в Україні, не може бути працевлаштований, мати законне постійне джерело доходів згідно чинного законодавства, забезпечувати власні потреби, через що з метою отримання грошових коштів може вчиняти злочини проти власності, чим завдати істотної шкоди охоронюваним інтересам держави та окремих громадян.
Вказаним рішення вирішено примусово видворити з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач не надав суду доказів вжиття заходів, спрямованих на легалізацію свого перебування на території України. Представник позивача зазначила, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України відповідні документи у позивача не приймались. Однак, доказів подання позивачем документі для оформлення свого законного перебування на території України, а також доказів відмови у їх прийнятті представник позивача не надала.
Відповідно до п. 17 Порядку оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322, документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування в Україні.
Згідно з п. 17 Порядку оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321, документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування/проживання в Україні.
З огляду на наведені припис чинного законодавства, строк на подання позивачем відповідних документів сплинув у січні 2015 року. Однак, впродовж 11 років позивач жодних дій щодо легалізації свого перебування на території України не вживав. 
У позовній заяві не наведено будь-яких обставин, які б свідчили про наявність підстав для звернення позивача із заявою про визнання його біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захист. 
Докази звернення позивача до територіальних органів ДМС із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до прийняття відповідачем рішення про примусоев видворення в матеріалах справи відсутні.
Докази того, що в країні походження позивач піддавався переслідуванням за політичні чи релігійні переконання, расові або етнічні ознаки, віросповідання, національність, громадянство (підданство), належності до певної соціальної групи або політичні переконання, існування загрози життю, безпеці чи свободі позивача в країні походження матеріали справи не містять.
Згідно листа Головного управління ДМС в Одеській області вих. № 5100.5.1/14998-26 від 09.07.2026 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент прийняття оскаржуваного рішення про примусове видворення до управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУДМС в Одеській області з письмовим клопотанням про набуття статусу біженця або додаткового захисту в Україні не звертався, на обліку не перебуває. 
Відповідно до ч. 8 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону). Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частині двадцятій або двадцять четвертій статті 4 цього Закону, не можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, яка вчинила акт збройної агресії проти України, або в країну, яка не визнає територіальну цілісність та суверенітет України або відмовляється визнавати протиправність посягань на територіальну цілісність та суверенітет України, зокрема, голосувала проти Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй "Про територіальну цілісність України" від 27 березня 2014 року № 68/262.
На момент виявлення позивача у нього був відсутній паспортний документ громадянина рф для виїзду за кордон. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну та виїзд з України здійснюється іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України. Виходячи з вищевказаного позивач не має діючого паспорта для виїзду за кордон, його особа не є ідентифікованою та перебування його на території України є незаконним.
Згідно ст. 9 ч. 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.
Згідно «Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України і Російської Федерації» від 10.03.1997 на підставі якої громадяни рф перетинали кордон та паспортом громадянина рф та для знаходження на території України достатньо було паспорта громадянина рф. 
01.03.2015 внесено зміни в Угоду та виключено зі списку необхідних документів для перетину кордону та законного знаходження на території України паспорт громадянина рф. 
Згідно п. 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про припинення дії Угоди між Урядом України і урядом російської федерації про безвізові поїздки громадян України і російської федерації та застосування деяких міжнародних договорів України з російською федерацією" від 17.06.2022 №692 на період до припинення дії Угоди, зазначеної у п. 1 цієї постанови, відповідно до ст. 6 такої Угоди зупинити дію ст.ст. 1 і 2 Угоди в частині можливості громадян російської федерації в`їжджати, виїжджати, прямувати транзитом, перебувати і пересуватися територією України без віз на підставі документів, зазначених у п. 2, 3, 4, 6 і 8 переліку документів громадян російської федерації для в`їзду, виїзду, перебування і пересування територією України, наведеного в Додатку 1 до Угоди.
Тобто, позивач не мав документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд за кордон.
Вказана обставина не заперечується представником позивача, а також встановлена рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.05.2026 у справі № 522/8074/26, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2026 та набрало законної сили.
Отже, примусове повернення не могло бути застосовано до позивача згідно вимог ч. 8 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Таким чином, доводи представника позивача про неможливість прийняття рішення про примусове видворення без попереднього прийняття рішення про примусове повернення не відповідає правовому регулюванню, застосовному у виниклих правовідносинах.
Надаючи оцінку доводам позивача щодо відсутності повноважень у відповідача приймати рішення про примусове видворення, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.
Згідно ч. 2 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства може бути оскаржено в порядку, передбаченому законом.
Із змісту ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вбачається, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції) уповноважений приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, в тому числі, якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.
Як уже зазначало, позивач не мав документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд за кордон, у зв`язку з чим щодо нього не могло бути прийняте рішення про примусове повернення.
Враховуючи, що у виниклих правовідносинах прийняття рішення про примусове повернення позивача, в силу вимог ч. 8 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», було не можливе, а отже застосування процедури примусового повернення до ОСОБА_1 не можливим, суд вважає, що на підставі ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відповідач мав повноваження приймати рішення про примусове видворення ОСОБА_1 .
Доводи представника позивача щодо наявності у позивача соціальних зв`язків в Україні, зокрема жінки, з якою він проживає у фактичних шлюбних відносинах, не підтверджені доказами. Окрім того, з копії паспорта громадянина російської федерації ОСОБА_1 вбачається, що він перебуває у зареєстрованому шлюбу з 2011 року, зареєстрованому у країні громадянства.
Враховуючи, що дозволений строк перебування позивача на території України скінчився, після закінчення визначеного строку перебування позивач не вжив заходів для отримання права подальшого перебування на території України, не має документів, які дають право для виїзду з України, позивач не надав суду докази наявності сталих соціальних зв`язку в Україні, перебування у шлюбі, працевлаштування, не надав доказів звернення з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, наявності обставин, які загрожують життю та здоров`ю позивача у країні походження або третій країні, суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваного рішення № 5101100100000779 про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 08.05.2026 про поміщення позивача до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до п. 27 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, - державна установа, призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства:
стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення;
стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
затриманих центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством України;
затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства.
Відповідно до ч. 4 ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Як вбачається з оскаржуваного рішення про поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконного перебувають в Україні, відповідачем було установлено проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні. Ураховуючи викладене та з метою забезпечення примусового видворення, на підставі положень статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вирішено помістити до миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Враховуючи, що відносно позивача 08.05.2026 було прийнято рішення № 5101100100000779 про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства, на підставі ч. 4 ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідач правомірно 08.05.2026 прийняв рішення про поміщення позивача до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконного перебувають в Україні.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що прийняття відповідачем рішення про поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, відповідало приписам п. 27 ч. 1 ст. 1 та ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Суд також враховує, що на наступний робочий день після прийняття рішення про поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконного перебувають в Україні, відповідач звернувся до суду з адміністративним позовом про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина рф ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.05.2026 у справі № 522/8074/26 позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України задоволено. Затримано громадянина рф ОСОБА_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців до 08.11.2026 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 статті 371 КАС України допущено негайне виконання рішення суду.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2026 у справі № 522/8074/26 у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.05.2026 р. у справі № 522/8074/26 залишено без змін.
Враховуючи встановлені судом обставини, досліджені докази, суд дійшов виснвоку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним, скасування рішення № 5101100100000779 від 08.05.2026 про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства громадянина російської федерації,  ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та рішення від 08.05.2026 про поміщення позивача до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в України.
Керуючись Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. ст. 2, 4, 5, 7-9, 20, 72-79, 90, 241-246, 250, 255, 289 КАС України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішень – відмовити.
Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя         Юлія ЧОРНУХА