Справа № 523/8824/23 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в письмовому провадженні у порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання незаконним та скасування наказу про призупинення трудового договору, стягнення невиплаченого середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди,-
ВСТАНОВИВ:
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Новокаховського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Херсонській області, управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Херсонській області (далі - УВД ФССУ в Херсонській області), в якому просила:
- визнати незаконним та скасувати наказ Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Херсонській області від 10 червня 2022 року № 95-ос «Про призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 » та вважати поновленою дію трудового договору з 10 червня 2022 року по 18 квітня 2023 року (день звільнення);
- стягнути на користь ОСОБА_1 середній заробіток внаслідок призупинення дії трудового договору за період з 10 червня 2022 року по 18 квітня 2023 року в розмірі 211 801,71 грн;
- стягнути з Новокаховського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн;
- стягнути судові витрати.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2024 року залучено до участі у справі правонаступника відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - ГУ ПФУ в Херсонській області).
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано наказ УВД ФССУ в Херсонській області від 10 червня 2022 року № 95-ос «Про призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 » та поновлено дію трудового договору з 10 червня 2022 року по 18 квітня 2023 року (день звільнення).
Стягнуто з ГУ ПФУ в Херсонській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток внаслідок призупинення дії трудового договору в розмірі 211 801, 71 грн.
Стягнуто з ГУ ПФУ в Херсонській області на користь ОСОБА_1 10 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постановою Одеського апеляційного суду від 02 вересня 2025 року апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Херсонській області задоволено частково. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2025 року в частині стягнення середнього заробітку, відшкодування моральної шкоди та розподілу судових витрат скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постановою Верховного Суду від 24 грудня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бериндя О. О., на постанову Одеського апеляційного суду від 02 вересня 2025 року, задоволено частково. Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 19 лютого 2025 року та постанову Одеського апеляційного суду від 02 вересня 2025 року скасовано. Провадження у справі № 523/8824/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання незаконним та скасування наказу про призупинення трудового договору, стягнення невиплаченого середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди закрито. Повідомлено ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи віднесений до юрисдикції адміністративного суду та про те, що протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення вона може звернутися до Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. 
Ухвалою Верховного Суду від 04 лютого 2026 року заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бериндя Олег Олегович, про направлення справи за встановленою юрисдикцією задоволено. Справу № 523/8824/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання незаконним та скасування наказу про призупинення трудового договору, стягнення невиплаченого середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди передано на розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.
Справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду та була передана для розгляду судді Василяці Д.К.
Ухвалою суду від 04 березня 2026 року справу прийнято до розгляду та призначено до судового розгляду на 03 квітня 2026 р. о 10:30 год.
Ухвалою суду від 16 березня 2026 року задоволено клопотання представника Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Ухвалою суду від 02 квітня 2026 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі.
Протокольною ухвалою суду 03.04.2026 року розгляд справи продовжено в порядку письмового провадження.
В обґрунтування позову зазначено, що з 02.08.2017 ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Управлінням Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Херсонській області (далі Управління ВД ФСС України в Херсонській області). З 01.04.2019 працювала на посаді головного спеціаліста обґрунтованості видачі листків непрацездатності Новокаховського відділення Управління ВД ФСС України в Херсонській області. З 10.06.2022 наказом Управління ВД ФСС України в Херсонській області від 10.06.2022 № 95-ос «Про призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 » відповідно до ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» із позивачкою було призупинено з 10 червня 2022 року дію трудового договору. Однак, як довідалася позивачка не з усіма працівниками Управління ВД ФСС України в Херсонській області було призупинено дію строкового трудового договору.
Вважаючи незаконним вказаний наказ Управління ВД ФСС України в Херсонській області від 10.06.2022 № 95-ос «Про призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 », позивачка вказує на те, що призупинення з нею дії трудового договору слугувала її підозра у співпраці з окупантами, що не відповідає дійсності та не знайшло свого жодного підтвердження даної обставини. Позивачка неодноразово зверталася до Управління ВД ФСС України в Херсонській області засобами зв`язку для з`ясування всіх обставин та надавала свої письмові пояснення, однак, в супереч поясненням ОСОБА_1 трудовий договір з нею поновлений не був. У подальшому, в січні 2023 від своїх колег позивачка дізналася про початок припинення (реорганізацію) Управління ВД ФСС України в Херсонській області і про те, що вони отримали відповідні попередження про наступне звільнення з 18.04.2023. В кінці лютого 2023, враховуючи постійну загрозу життю та здоров`ю себе та своїх близьких через військові дії на території місця проживання та роботи, позивачка була вимушена виїхати за кордон. З даного приводу вона направила звернення від 12.03.2023 на адресу Голови комісії з реорганізації ФСС України щодо обставин призупинення укладеного трудового договору з проханням скасування оспорюваного наказу про призупинення трудового договору та відновлення порушених трудових прав. Проте, у відповідь отримала листа ВД ФСС України від 15.03.2023 про обставини призупинення з нею строкового трудового договору, де також було зазначено про можливість вирішення даного трудового спору у судовому порядку. Позивачка вказує на те, що як станом на час початку збройної агресії, так і станом на час винесення оскаржуваного наказу підприємство працювало. З огляду на вищевикладене, у даному випадку має свавільний та дискримінаційний характер наказу від 10.06.2022 № 95-ос про призупинення дії трудового договору з позивачем та про порушення трудових прав позивача в контексті права щодо оплати праці, адже з іншими працівниками такого призупинення не було, а було оголошено простій на підприємстві відповідача. Такий наказ носить дискримінаційний характер та порушує право позивача на працю, є порушенням ст. 43 Конституції України, ст. 2-1 КЗпПУ, так і ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. По суті призупинення дії трудового договору позивача з боку працедавця є відстороненням працівника від роботи без збереження за ним оплати праці, оскільки на підставі оспорюваного наказу працівник не допускається до роботи і відповідно оплата праці не відбувається. В порушення вимог ст. 46 КЗпПУ, ст. 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" право позивача на працю з відповідною оплатою було безпідставно порушене відповідачем шляхом видання вказаного незаконного наказу. Таким чином, можна дійти обґрунтованого висновку, що це є фактичним відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати, тому в даній ситуації за аналогією закону (ч. 9 ст.10 ЦПК України), можливим є застосування положень ст.235 КЗпПУ. Вказаними вище діями ОСОБА_1 було заподіяно моральну шкоду, яку позивачка оцінює в 20000,00 грн.
Від відповідача надійшов відзив на позову заяву, у якому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні даного позову та вказує на те, що з 01.01.2023 року, відповідно до постанови КМУ від 27.12.2020 року № 1442 Питання припинення Фонду соціального страхування України (далі - Постанова № 1442) і Прикінцевих та перехідних положень ЗУ Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Закон № 1105), встановлено наступне: - припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01 січня 2023 року. Таким чином, з 01.01.2023 року обов`язок всієї діяльності Фонду соціального страхування України покладено на його правонаступника, а саме на Пенсійний фонд України. 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану в Україні продовжується Указами Президента України, який триває й досі. У зв`язку з цим, Верховною Радою України був прийнятий Закон України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану від 15.03.2022 № 2136-IX (далі - Закон № 2136-IX). Так, в частині 1 статті 13 Закону № 2136-IX зазначено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. Відповідно до частини 4 статті 13 Закону № 2136-IX відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України. Підставою для призупинення дії трудового договору було те, що ОСОБА_1 працювала на посаді головного спеціаліста обґрунтованості видачі листків непрацездатності Новокаховського відділення УВД ФСС України в Херсонській області яке розташоване в м. Нова Каховка Херсонської області. З 24.02.2022 по теперішній час м. Нова Каховка Херсонської області є тимчасово окупованою територією російською федерацією яка включена до Переліку територій, на яких ведуться (велись) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309. В умовах окупації, з 24.02.2022 робота Новокаховського відділення УВД ФСС України в Херсонській області була припинена, система не працювала, поштовий, мобільний, та інтернет зв`язок у м. Нова Каховка був тимчасово обмежений або взагалі відсутній, цей факт є загальновідомим та не потребує додаткових підтверджень. У зв`язку з чим, виконання своїх функцій працівниками Новокаховського відділення УВД ФСС України в Херсонській області не здійснювалось, запропонувати інше робоче місце для здійснення своїх повноважень не було можливості з незалежних на те підстав. Таким чином, УВД ФСС України в Херсонській області при здійсненні передбачених заходів в межах своєї компетенції відповідно до Закону № 2136-IX було прийнято рішення (Наказ УВД ФСС України в Херсонській області від 10.06.2022 № 95-ос) про призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 відповідно до статті 13 Закону № 2136-IX у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключило можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. У подальшому, Наказом голови комісії з реорганізації УВД ФСС України в Херсонській області від 06.04.2023 № 100-ос відповідно до Постанови № 1442 було звільнено ОСОБА_1 з посади з посади головного спеціаліста обґрунтованості видачі листків непрацездатності Новокаховського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Херсонській області 18.04.2023 року, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та скороченням штатної чисельності, відповідно до пункту 1 частини першої статті КЗпП України. Окрім того, у відзиві на позовну заяву, представник відповідача також зазначив про те, що при прийняті рішення про призупиненні дії трудового договору з ОСОБА_1 також було взято до уваги інформацію від Новокаховського відділення УВД ФСС України в Херсонській області, про працівників вказаного відділення, які співпрацюють з окупантами. Таким чином, вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу УВД ФСС України в Херсонській області від 10.06.2022 № 95 - ос Про призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 не ґрунтуються на законодавстві, у зв`язку з чим слід відмовити в задоволенні заявлених вимог. Щодо стягнення не виплаченого середнього заробітку, то представник відповідача у відзиві на позову заяву також вказав, що заявлення даної вимоги є безпідставним з огляду на те, що у період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України "Про державну службу", Про службу в органах місцевого самоврядування", інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом. Відповідно до частини 4 статті 13 Закону № 2136-IX відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України. Враховуючи вищевикладене, у задоволенні вимог щодо стягнення не виплаченого середнього заробітку внаслідок дії трудового договору слід відмовити. Щодо стягнення моральної шкоди у зв`язку з призупиненням дії трудового договору та подальшим звільненням, то представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив про те, що оскільки у справі, що розглядається, позивачем не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких можна було б дійти висновку про наявність моральної шкоди, протиправність діяння УВД ФСС України в Херсонській області, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням та вини в її заподіянні, то в задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди також слід відмовити.
Також представником позивача надано відповідь на відзив на позовну заяву в якому заперечував проти обставин викладених у відзиві на позовну заяву.
Крім того, відповідачем надано відзив на позовну заяву в якому заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що оскаржуваний наказ про призупинення дії трудового договору був прийнятий у межах наданих законом повноважень, відповідно до статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у зв`язку із запровадженням воєнного стану, тимчасовою окупацією території, на якій знаходилося місце роботи позивача, та об`єктивною неможливістю як роботодавця забезпечити працівника роботою, так і працівника виконувати трудові обов`язки. Відповідач зазначив, що діяв у спосіб та в межах повноважень, визначених законодавством, а тому вважав оскаржуваний наказ законним та таким, що не порушує прав позивача, у зв`язку з чим просив у задоволенні позову відмовити повністю.
Позивач заперечує доводи відповідача про правомірність наказу від 10.06.2022 № 95-ос та подальшого звільнення, оскільки на момент його видання були відсутні передбачені ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» підстави для призупинення дії трудового договору. Відповідач не довів абсолютної неможливості надати позивачу роботу, тоді як діяльність установи тривала, а щодо інших працівників було запроваджено простій, а не призупинення трудових договорів. Наказ мав вибірковий та дискримінаційний характер, фактично відсторонив позивача від роботи без оплати праці, порушив її право на працю та не ґрунтувався на належних доказах. Крім того, твердження відповідача про нібито співпрацю позивача з окупаційною владою є голослівними, не підтверджені жодними доказами, а наказ про звільнення позивачу не вручався та належним чином не доводився до її відома.
Протокольною ухвалою суду 03.04.2026 року розгляд справи продовжено в порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив на позовну заяву, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд встановив наступне: з 02.08.2017 ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Управлінням Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Херсонській області (далі Управління ВД ФСС України в Херсонській області). 
З 01.04.2019 працювала на посаді головного спеціаліста обґрунтованості видачі листків непрацездатності Новокаховського відділення Управління ВД ФСС України в Херсонській області.
10.06.2022 наказом в.о. начальника Управління ВД ФСС України в Херсонській області Стус С. № 95-ос «Про призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 » відповідно до ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» із позивачкою було призупинено з 10 червня 2022 року дію трудового договору, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією вказаного наказу.
В січні 2023 від своїх колег ОСОБА_1 дізналася про початок припинення (реорганізацію) Управління ВД ФСС України в Херсонській області і про те, що вони отримали відповідні попередження про наступне звільнення з 18.04.2023.
Вказана обставина також підтверджується поясненнями відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, яким підтверджено факт звільнення ОСОБА_1 18.04.2023 року із займаної постанови на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.
Судом встановлено, що з 01.01.2023 року відповідно до Постанови КМУ № 1442 від 27.12.2020 року «Питання припинення Фонду соціального страхування України» і Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ «Загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено припинити Фонду соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023 року.
Відповідно до запису про припинення юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 01.05.2023 року № 1004991120032020413 управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Херсонській області (код за ЄДРПОУ 41313410) припинило свою діяльність внаслідок реорганізації шляхом приєднання до Пенсійного фонду України.
Відповідно до Положення п. 7 Положення про Пенсійний фонду України, затвердженого постановою КМУ № 280 від 23.07.2014 року, Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Відповідно до п. 1 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління пенсійного фонду України № 28-2 від 22.12.2014 року, Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі є територіальними органами Пенсійного фонду України.
Переліком територіальний органів Пенсійного фонду України, який реорганізуються шляхом злиття, затвердженого Постановою КМУ № 821 від 08.11.2017 року, був встановлений єдиний територіальний орган Пенсійного фонду України в Херсонській області Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63цієїКонституції.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан, який діє на теперішній час.
Згідно з пунктом 3 цього Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України.
Воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (ст. ЗУ «Про правовий режим воєнного стану»).
15.03.2022 року прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яким визначені особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Частинами першою та другою статті 1 вказаного Закону (тут і надалі в редакції на день винесення оскаржуваного наказу) встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.
Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень КЗпП України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень КЗпП України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Відповідно до статті 13 Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором.
Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи.
Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.
Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.
Призупинення дії трудового договору оформлюється наказом (розпорядженням) роботодавця, в якому, зокрема, зазначається інформація про причини призупинення, у тому числі про неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки та спосіб обміну інформацією, строк призупинення дії трудового договору, кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) відповідних працівників, умови відновлення дії трудового договору.
Наказ (розпорядження) про призупинення дії трудового договору, укладеного з посадовими особами державних органів та органів місцевого самоврядування, роботодавець подає для погодження до військової адміністрації, яка здійснює свої повноваження на відповідній території (військові адміністрації населених пунктів та районні військові адміністрації, а за їх відсутності - обласні).
Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.
Отже, роботодавцю надано право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою.
Водночас, суд зауважує, що таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу.
Як було встановлено по справі, 10.06.2022 наказом в.о. начальника Управління ВД ФСС України в Херсонській області Стус С. № 95-ос «Про призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 » відповідно до ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» із позивачкою було призупинено з 10 червня 2022 року дію трудового договору, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією вказаного наказу.
Обґрунтовуючи вимоги даного позову ОСОБА_1 вказує на те, що зрозумівши в липні 2022, що їй не виплачується заробітна плата, позивачка зателефонувала головному бухгалтеру Управління ВД ФСС України в Херсонській області Прошутіній С.І. з приводу отримання пояснень, на що їй остання повідомила про необхідність написання доповідної записки на ім`я керівника Управління ВД ФСС України в Херсонській області.
12.07.2022 ОСОБА_1 написала доповідну записку начальнику Управління ВД ФСС України в Херсонській області Стус С. про те, що до неї дійшла інформація, що її підозрюють в співпраці з окупантами, однак ця підозра є безпідставною та формується виключно на чутках окремих осіб з метою обмовити перед керівництвом.
У подальшому, 29.07.2022 ОСОБА_1 написала звернення начальнику Управління ВД ФСС України в Херсонській області Стус С. про те, що до неї надійшла інформація що згідно наказу Управління ВД ФСС України в Херсонській області, з яким вона не була ознайомлена належним чином, з нею призупинені трудові відносини, та запросила відповідні пояснення з даного приводу.
У відповідь на дане звернення на електрону адресу позивачки надійшов лист Управління ВД ФСС України в Херсонській області від 05.08.2022 №02-45-06-42з), в якому, зокрема, зазначено, що 09.06.2022 до Управління надійшла інформація від Новокаховського відділення Управління про працівників відділення, які співпрацюють з окупантами, серед яких присутня і ОСОБА_1 .. Серед іншого також зазначено, що з 10.06.2022 призупинено дію строкового трудового договору відповідно до наказу Управління від 10.06.2022 № 95-ос та на підставі ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
15.08.2022 ОСОБА_1 звернулася зі зверненням на адресу Державної служби України з питань праці щодо даної ситуації з проханням розглянути її та об`єктивно розібратися в ній.
У відповідь на дане звернення позивачка отримала лист Управління Держпраці у Миколаївській області за № МК/2/190-ЦА-22 від 05.09.2022 про те, що в даний час Управління не може здійснити захід з контрою з питань викладених у її зверненні, оскільки на дату звернення Управління ВД ФСС України в Херсонській області територіально знаходиться на тимчасово окупованій території.
Також у вказаному листі зазначено про те, що при вивчені додано до звернення листа Управління ВД ФСС України в Херсонській області від 05.08.2022 № 02-45-06-42з встановлено, що наказом від 10.06.2022 № 95-ос призупинено дію строкового трудового договору з 10.06.2022 року на підставі інформації про співпрацю з окупаційною владою.
Як вбачається з аналізу положень частини 1 статті 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", право роботодавця на призупинення трудового договору настає за певних умов. Такими умовами призупинення трудового договору з працівником є абсолютна неможливість через збройну агресію: роботодавцем надати роботу, а працівником - виконувати її. До того ж побудова цієї норми закону вказує на те, що законодавець передбачив встановлення як неможливості роботодавцем надати роботу, так і неможливість виконувати цю роботу працівником, що має відбуватись саме у зв`язку із збройною агресією проти України.
Отже, спеціальна норма права передбачає право сторін призупинити дію трудового договору за умови наявності військової агресії проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. При цьому, роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати роботу працівнику, а працівник не може виконати роботу. Лише наявність правової норми яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою. Для сторін мають наступити відповідні наслідки за наявності обставин, що передбачає така норма права.
З аналізу вказаних положень Закону вбачається, що законом надано право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, однак таке право роботодавця не є абсолютним. Головною умовою призупинення трудового договору з працівником, є абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а працівника - виконувати її.
При цьому слід вказати, що як станом на час початку збройної агресії, так і станом на час винесення оскаржуваного наказу підприємство первісного відповідача 1 (Новокаховське відділення Управління ВД ФСС України в Херсонській області) працювало, і як вбачається з відзиву відповідача на позов, лише 16.01.2023 головою комісії з реорганізації Фонду соціального страхування в межах своїх повноважень видано наказ від 16.01.2023 № 9-ОД Про скорочення чисельності та штату працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України.
Згідно з пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: « 2. Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
З огляду на вищевикладене, положення Закону «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.
У даному випадку спеціальна норма права передбачає право сторін призупинити дію трудового договору за умови наявності військової агресії проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Щодо абсолютної неможливості надавати роботу та виконувати її, то роботодавець має перебувати в таких обставинах коли він не може надати роботу працівнику, в свою чергу, працівник - не може виконати роботу. Зокрема, про абсолютну неможливість надання роботодавцем роботи в контексті призупинення трудового договору може свідчити випадки неможливості забезпечувати працівників умовами праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.
В рамках розгляду даної справи судом не встановлено обставин неможливості надання ОСОБА_1 роботи у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а позивачу - її виконувати, тому суд вважає, що призупинення дії трудового договору із ОСОБА_1 було незаконним.
З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що наказ Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Херсонській області від 10.06.2022 року № 95-ос «Про призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 » підлягає скасуванню, у зв`язку з цим слід вважати поновленою дію трудового договору з 10.06.2022 року по 18.04.2023 року (день звільнення).
Суд зазначає, що положення частини четвертої статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», якими передбачено покладення відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат на державу, що здійснює збройну агресію проти України, можуть застосовуватися виключно за умови правомірного призупинення дії трудового договору відповідно до вимог цієї статті.
Як встановлено судом у цій справі, відповідач не довів існування передбачених законом умов для призупинення дії трудового договору, зокрема абсолютної неможливості одночасно забезпечити позивача роботою та виконувати ним трудові обов`язки саме внаслідок збройної агресії. Натомість судом встановлено протиправність наказу від 10.06.2022 № 95-ос, який підлягає скасуванню.
За таких обставин правові наслідки, передбачені частиною четвертою статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», не підлягають застосуванню, оскільки вони пов`язані лише з правомірним призупиненням дії трудового договору. Незаконне позбавлення працівника можливості виконувати трудові обов`язки та отримувати заробітну плату не може покладати негативні наслідки на працівника та звільняти роботодавця від відповідальності за порушення його трудових прав.
Відтак саме відповідач, як роботодавець, який видав протиправний наказ про призупинення дії трудового договору, зобов`язаний відновити порушені права позивача та нести передбачені законом майнові наслідки такого порушення.
Призупинення трудового договору з працівником відповідно до положень статті 13 Закону України № 2136-ІХ від 15.03.2022 року «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» хоча і не припиняє трудових відносин і не є звільненням у розумінні положень КЗпПУ, проте фактично позбавляє працівника роботи і належного йому заробітку, який би він отримав, коли б працював та своєму робочому місці чи виконував покладені на нього трудові обов`язки.
У випадку, якщо наказ буде визнаний незаконним та скасованим, то це на думку суду створить ситуацію, яка як для роботодавця так і для працівника, буде фактичним вимушеним прогулом, викликаним противними діями роботодавця.
Тому у даному випадку, суд, керуючись відповідно до частини 1 статті 6 КАС України принципами верховенства права, вважає за можливе, з метою відновлення порушених трудових прав працівника, застосувати за аналогією закону, що передбачено ч. 6 ст. 6 ЦПК України, положення ст. 235 КЗпП, якою передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок), який застосовується у випадку виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Абзацом 3 пункту 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Згідно з п.5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Із пункту 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом 1 пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.
Відповідно до абзацу 1 пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат, працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 Порядку).
Згідно довідки ОК-5 середня заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці (травень, червень 2022) перед призупиненням дії трудового договору складала 22080,97 + 5892,75 = 27973,72 грн., що складає 999,06 грн. (27973,72 / 28) середньоденної заробітної плати. (28 робочих днів з 01.05.2022 по 10.06.2022)
Термін протиправного відсторонення ОСОБА_1 від роботи складає 10 місяців 7 днів, з яких 212 робочих днів (з 11.06.2022 по 18.04.2023 (день звільнення).
Відповідно до Постанови КМ України від 8 лютого 1995 р. № 100 розрахунок середнього заробітку такий: 999,06 грн х кількість робочих днів за час вимушеного прогулу (212 робочих днів).
Враховуючи, що термін протиправного відсторонення ОСОБА_1 від роботи складає 10 місяців 7 днів, з яких 212 робочих днів (з 11.06.2022 по 18.04.2023 (день звільнення), суд приходить до висновку, що середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.06.2022 по 18.04.2023 становить 211801,71 грн. (999,06 грн. (середньоденна заробітна плата) х 212 (кількість робочих днів). Саме така сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди суд зазначає таке: відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно зі статтею 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних трудових прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків або вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Обов`язок доказування обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, покладається на позивача.
На обґрунтування цієї вимоги позивач посилається на моральні переживання, пов`язані з незаконним призупиненням дії трудового договору, поширенням інформації щодо можливої співпраці з окупаційною владою, відсутністю заробітної плати та необхідністю захищати свої права.
Разом із тим самі лише твердження позивача про заподіяння моральної шкоди не є достатніми для її відшкодування. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про характер, обсяг та глибину моральних страждань позивача, погіршення стану її здоров`я, втрату нормальних життєвих зв`язків або необхідність докладання додаткових зусиль для організації свого життя саме внаслідок протиправних дій відповідача, а також не містять обґрунтування заявленого розміру відшкодування у сумі 20 000 грн.
Сам факт визнання протиправним наказу про призупинення дії трудового договору не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки така шкода підлягає відшкодуванню лише за умови доведення її наявності, причинного зв`язку між діями відповідача та негативними наслідками, а також обґрунтованості заявленого розміру.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди є недоведеною, а тому задоволенню не підлягає.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі “Серявін та інші проти України” від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі “Бендерський проти України” від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. 
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 257-262, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. Валентини Крицак, 6, м.Херсон, 73005, код ЄДРПОУ 21295057) про визнання незаконним та скасування наказу про призупинення трудового договору, стягнення невиплаченого середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.
Визнати незаконним та скасувати наказ Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Херсонській області від 10.06.2022 року № 95-ос «Про призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 » та вважати поновленою дію трудового договору з 10.06.2022 року по 18.04.2023 року (день звільнення).
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 середній заробіток внаслідок призупинення дії трудового договору за період з 10.06.2022 року по 18.04.2023 року в сумі 211801 (двісті одинадцять тисяч вісімсот одна) грн. 71 коп.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2854 (дві тисячі вісімсот п`ятдесят чотири) грн. 22 коп.
В іншій частині позовних вимог – відмовити. 
Беручи до уваги інтенсивність роботи та об`єктивні умови її здійснення, зокрема перебої електропостачання, тривалість повітряних тривог та підвищеного навантаження, текст рішення складено та підписано суддею 09.07.2026 року.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.К. Василяка