УКРАЇНА
Романівський районний суд Житомирської області
290/86/26
2/290/363/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
14 серпня 2026 року | селище Романів

Романівський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді Шакалова А. В.,
за участю секретаря судового засідання Кліменчук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Житомирської міської ради, служба у справах дітей Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області, про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача
У січні 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лук`янець Людмила Олександрівна, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить:
1) зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
2) визначити ОСОБА_1 способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:
– на час перебування дитини за межами України встановити спосіб спілкування батька з донькою засобами електронного відеозв`язку (а у разі неможливості – телефонного зв`язку) з використанням месенджерів Telegram, Viber, WhatsApp, Signal, Zoom, Skype тощо не рідше одного разу на тиждень, враховуючи режим дня та графік дитини, зобов`язавши при цьому ОСОБА_2 забезпечити організацію такого спілкування зі сторони дитини;
– у період дії воєнного стану на території України та на період перебування дитини та матері за кордоном зобов`язати ОСОБА_2 привозити дитину один раз протягом календарного року до будь-якого міста України, яке обере ОСОБА_1 на свій власний розсуд, у період його відпустки, з урахуванням графіка навчання дитини за кордоном, за попереднім погодженням дати приїзду, на строк не менше ніж 7 календарних днів, з правом проводити цей строк перебування дитини на території України з батьком без присутності матері та без обмежень у часі, з компенсацією батьком усіх витрат на приїзд дитини на розрахунковий рахунок матері;
– зобов`язати ОСОБА_2 повідомляти ОСОБА_1 засобами телефонного чи електронного зв`язку про зміну місця проживання доньки за кордоном не пізніше ніж через 3 (три) дні після переїзду до іншого міста чи країни;
– зобов`язати ОСОБА_2 повідомляти ОСОБА_1 засобами телефонного чи електронного зв`язку про зміну номера телефона для спілкування з донькою;
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 листопада 2019 року між сторонами укладено шлюб, який розірвано рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 11 грудня 2025 року у справі № 295/14371/25. Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину – доньку ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Пясечно, Республіка Польща.
Позивач зазначає, що з початком повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України він потурбувався про безпеку дружини та майбутньої дитини і посприяв виїзду відповідача у безпечне місце за кордон, де і народилася спільна дитина сторін. Жодного разу він не бачив доньку на власні очі, оскільки є військовослужбовцем Збройних Сил України, а відповідач відмовляється повертатися в Україну.
З часу народження доньки позивач з вини відповідача позбавлений можливості брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, оскільки відповідач, перебуваючи з дитиною за кордоном, чинить перешкоди у здійсненні позивачем його батьківських прав: не привозить дитину в Україну, не дозволяє спілкуватися засобами онлайн-зв`язку, не повідомляє місце фактичного проживання дитини та відмовляється надавати будь-яку інформацію про умови її життя за кордоном.
Позивач також посилається на те, що у зв`язку з дією в Україні воєнного стану та проходженням ним з січня 2025 року військової служби у Збройних Силах України він позбавлений можливості виїхати за кордон. Позивач не має шкідливих звичок, не зловживає алкоголем чи наркотичними речовинами, має постійний дохід. Численні спроби вирішити питання шляхом переговорів результату не дали, що і стало підставою для звернення до суду.

ІІ. Позиція відповідача
Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні 13 серпня 2026 року, у режимі відеоконфенц зв`язку, пояснила, що після народження дитини сама пропонувала позивачу зустрітися на території західних областей України, куди могла б приїхати разом з дочкою, проте батько від указаної пропозиції відмовився. Крім того, відповідач стверджує, що позивач при спілкуванні з нею жодного разу не попросив показати йому дочку чи поспілкуватися з нею в телефонному режимі, а лише періодично запитує про стан її здоров`я під час листування в соціальних мережах.
Відповідач не заперечує проти спілкування дитини з батьком засобами онлайн-зв`язку, проте заперечує проти їх зустрічей на території України протягом 7 днів на рік з огляду на те, що дитина не має емоційного контакту з батьком, наявний мовний бар`єр, а також з урахуванням безпекової ситуації в Україні. Водночас відповідач повідомила, що у разі зміни ситуації в країні та налагодження емоційного контакту дитини з батьком вона не заперечує щодо їх побачень, а про зміну номера телефону чи адреси зобов`язалася повідомляти. Стосовно задоволення інших заявлених позивачем вимог відповідач не заперечує.
24 липня 2026 року представник відповідача – адвокат Ковальчук Руслана Миколаївна подала до суду заяву, якою долучила до матеріалів справи докази спілкування позивача з відповідачем через месенджер у мережі Facebook – фотокопії (скриншоти) листування сторін. Суд вислухавши позицію сторін ухвалив поновити строк подання доказів по справі та долучити їх до справи.

ІІІ. Позиції третіх осіб

Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Житомирської міської ради.
Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 05 серпня 2026 року № 1058 затверджено висновок щодо визначення ОСОБА_1 способу участі у вихованні та спілкуванні з дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (питання розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради 21 липня 2026 року, протокол № 29).
Згідно з висновком, враховуючи вік дитини та виходячи з її інтересів, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити ОСОБА_1 такий спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дочкою:
1) на час перебування дитини за межами України встановити спосіб спілкування ОСОБА_1 із дочкою ОСОБА_3 засобами електронного відеозв`язку (а у разі неможливості – телефонного зв`язку) з використанням месенджерів Telegram, Viber, WhatsApp, Signal, Zoom, Skype кожного четверга з 17.00 години до 18.00 години за українським часом, враховуючи бажання дитини, її режим дня та графік навчальних занять;
2) зобов`язати ОСОБА_2 повідомляти ОСОБА_1 засобами телефонного чи електронного зв`язку про зміну місця проживання дочки за кордоном не пізніше ніж через три дні після переїзду до іншого міста чи країни;
3) зобов`язати ОСОБА_2 повідомляти ОСОБА_1 засобами телефонного чи електронного зв`язку про зміну номера телефону для спілкування з дочкою ОСОБА_3 .
Висновком також зазначено, що за згодою обох батьків ними може бути визначений додатковий порядок побачень батька із дочкою.
Представник третьої особи Баб`як М. М. подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі та зазначив, що при прийнятті рішення підтримує висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради.

Орган опіки та піклування (служба у справах дітей) Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області.
У поясненнях, наданих у порядку статті 182 ЦПК України, третя особа повідомила, що згідно з довідкою старости Врублівського старостинського округу від 20 липня 2026 року № 221 мати дитини ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , однак фактично з дитиною за адресою реєстрації не проживає з квітня 2022 року. Оскільки ні дитина, ні батько, ні мати не проживають на території Романівської селищної ради, з`ясувати обставини, обстежити умови проживання, отримати відповідні пояснення відповідача та підготувати ґрунтовний висновок органу опіки та піклування неможливо.
Разом з тим третя особа зазначила, що військова агресія російської федерації проти України, воєнний стан та пов`язані з ним обмеження об`єктивно впливають на обсяг і способи спілкування не лише позивача з донькою, а й багатьох інших батьків з їхніми дітьми, які також вимушено, внаслідок війни, опинилися за межами України, та що в цій ситуації обов`язок обох батьків полягає в тому, щоб підтримати дитину, мінімізувати психологічний тиск на неї, налагодити комунікацію та співпрацювати в інтересах дитини.
Враховуючи малолітній вік дитини та думку матері, орган опіки та піклування виконавчого комітету Романівської селищної ради вважає за доцільне відтермінувати особисті зустрічі позивача з дитиною до закінчення воєнного стану, передбачивши спілкування способами електронного зв`язку не рідше одного разу на тиждень, враховуючи режим дня і графік дитини, з метою налагодження емоційного контакту, комунікації та мінімізації стресових ситуацій для дитини.

IV. Процесуальні дії у справі
Ухвалою судді Романівського районного суду Житомирської області від 17 лютого 2026 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 30 квітня 2026 року витребувано в органу опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради та у служби у справах дітей Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області письмові висновки з приводу можливого розв`язання спору щодо визначення способів участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітньою ОСОБА_3 .
Розгляд справи неодноразово відкладався, у тому числі за клопотанням представника третьої особи від 23 липня 2026 року у зв`язку з тим, що проєкт рішення органу опіки та піклування підлягав затвердженню на засіданні виконавчого комітету Житомирської міської ради 05 серпня 2026 року, та за заявою представника відповідача від 24 липня 2026 року.
12 серпня 2026 року до суду надійшло рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 05 серпня 2026 року № 1058 разом із затвердженим ним висновком.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

V. Фактичні обставини, встановлені судом
22 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , було зареєстровано шлюб Житомирським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 2411.
Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 11 грудня 2025 року у справі № 295/14371/25 указаний шлюб розірвано; після розірвання шлюбу ОСОБА_2 відновлено її дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 ».
Сторони є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у м. Пясечно, Республіка Польща, що підтверджується свідоцтвом про народження № НОМЕР_1 від 21 липня 2022 року та його перекладом українською мовою.
У 2022 році ОСОБА_2 у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України виїхала за межі України до Республіки Польща, де перебуває разом з дитиною і на даний час. За кордоном ІНФОРМАЦІЯ_2 у неї народилася дочка ОСОБА_3 . Після народження дитини ОСОБА_2 з дочкою до України жодного разу не приїздили. Позивач особисто дитину ніколи не бачив.
ОСОБА_1 з січня 2025 року проходить військову службу у Збройних Силах України, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 , має самостійний дохід. Позивач зареєстрований та проживає у будинку, що належить його матері – ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_2 ; у помешканні створено належні умови для виховання та розвитку дитини.
Судовим наказом Богунського районного суду м. Житомира від 07 квітня 2026 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 08 березня 2026 року та до досягнення дитиною повноліття.
Згідно з довідкою старости Врублівського старостинського округу від 20 липня 2026 року № 221 ОСОБА_2 зареєстрована у АДРЕСА_1 , однак фактично за адресою реєстрації з дитиною не проживає з квітня 2022 року.
З долучених представником відповідача фотокопій листування сторін у месенджері мережі Facebook судом установлено, що між сторонами наявний та підтримується електронний зв`язок; позивач періодично цікавиться станом здоров`я дитини, просить надіслати її фотографії та відеозаписи, а відповідач такі фотографії та відеозаписи надсилає. Матеріали листування не містять відомостей про відмову відповідача організувати спілкування батька з дитиною у режимі відеозв`язку або про звернення позивача з такою вимогою.
Суд звертає увагу, що до матеріалів справи долучені скріншоти листування сторін після відкриття провадження у цій справі. 
Питання визначення способу участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною було предметом розгляду органів опіки та піклування, позиції яких наведені у розділі ІІІ цього рішення.
Доказів на підтвердження звернення позивача до органів опіки та піклування, органів Національної поліції чи інших органів із приводу вчинення відповідачем перешкод у спілкуванні з дитиною матеріали справи не містять. Рішення органу опіки та піклування про визначення способу участі позивача у вихованні дитини, від виконання якого ухилялася б відповідач, до звернення до суду не приймалося.

VI. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Загальні засади вирішення спору.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статей 9, 18, 27 Конвенції держави-учасниці забезпечують визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частина друга статті 155 СК України).
Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно; той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно з частинами першою, другою статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) ЄСПЛ зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року).
У пункті 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) зазначено, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц, провадження № 14-199цс19).
У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди (постанови Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 196/1202/19, провадження № 61-5501св22, від 26 червня 2023 року у справі № 753/5374/22, провадження № 61-2097св23, від 31 березня 2021 року у справі № 562/1686/18, провадження № 61-16928св20).
З огляду на вік дитини (4 роки) суд не встановлював її думку, оскільки вона не досягла того віку та рівня розвитку, за яких здатна сформулювати власні погляди щодо предмета спору (стаття 171 СК України).

Щодо оцінки висновків органів опіки та піклування.
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою; орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).
Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23).
Суд враховує, що згідно з пунктом 73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, висновок щодо участі одного з батьків у вихованні дитини готується службою у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини. Оскільки дитина постійно перебуває за межами України, а мати дитини за місцем своєї реєстрації фактично не проживає, орган опіки та піклування виконавчого комітету Романівської селищної ради об`єктивно був позбавлений можливості обстежити умови проживання дитини та підготувати повний висновок, про що мотивовано повідомив суд, водночас виклавши свою позицію щодо суті спору.
Натомість орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Житомирської міської ради – за місцем проживання батька дитини – у встановленому порядку розглянув питання на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, дослідив наявні матеріали та затвердив висновок рішенням від 05 серпня 2026 року № 1058.
Суд визнає висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради обґрунтованим, таким, що складений з урахуванням інтересів дитини та на підставі вивчення обставин взаємовідносин сторін, а тому приймає його за основу при вирішенні спору. Позиція органу опіки та піклування виконавчого комітету Романівської селищної ради у частині доцільності визначення спілкування засобами електронного зв`язку не рідше одного разу на тиждень та відтермінування особистих зустрічей до закінчення воєнного стану узгоджується з висновком виконавчого комітету Житомирської міської ради і не суперечить йому.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача не чинити перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Обґрунтовуючи цю вимогу, позивач посилався на те, що відповідач не дозволяє спілкуватися з дитиною засобами онлайн-зв`язку, не повідомляє місце фактичного проживання дитини та відмовляється надавати інформацію про умови її життя за кордоном.
Разом з тим належних і допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин позивач суду не надав. Докази надані представником відповідач також не свідчать про перешкоди у спілкуванні, проте вони його й не спростовують, оскільки у них відображена переписка після відкриття провадження у справі.
Суд аналізуючи цей доказ дійшов такого висновку, з фотокопій листування сторін у месенджері мережі Facebook убачається, що між сторонами підтримується електронний зв`язок, відповідач відповідає на повідомлення позивача, повідомляє про стан здоров`я дитини, її відвідування закладу дошкільної освіти та проходження реабілітації, надсилає позивачу фотографії та відеозаписи дитини. Матеріали листування не містять жодного звернення позивача з проханням організувати відеозв`язок з дитиною, як і відмови відповідача у такому спілкуванні.
Відповідач послідовно, як у поясненнях органу опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради, так і у поясненнях наданих безпосередньо суду, заперечувала факт чинення перешкод, повідомляла, що не заперечує проти спілкування дитини з батьком засобами онлайн-зв`язку, а також що вона сама пропонувала позивачу зустрітися разом з дитиною на території західних областей України, від чого позивач відмовився.
До звернення до суду позивач до органу опіки та піклування із заявою про визначення способу його участі у вихованні дитини в порядку статті 158 СК України не звертався, відповідне рішення органом опіки та піклування не приймалося, а відтак відповідач і не могла ухилятися від його виконання.
За таких обставин суд доходить висновку, що факт вчинення відповідачем перешкод позивачу у вихованні та спілкуванні з дитиною не доведений, а тому підстав для задоволення позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 не чинити такі перешкоди немає.
Подібних за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 30 липня 2025 року у справі № 753/2281/23 (провадження № 61-4052св25), зазначивши, що підстав для задоволення вимоги щодо зобов`язання відповідача не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні дитини та у вільному спілкуванні з нею немає, оскільки належних і допустимих доказів того, що відповідач фактично перешкоджає цьому, позивач не надав, а також у постанові від 08 липня 2026 року у справі № 342/984/24 (провадження № 61-1450св26).
Водночас недоведеність факту чинення перешкод не є перешкодою для вирішення по суті вимоги про визначення способу участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною, оскільки між сторонами наявний спір щодо такого способу, який вони не можуть урегулювати за домовленістю.

Щодо визначення способу участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною.
Судом установлено, що позивач бажає брати участь у вихованні дочки, є військовослужбовцем Збройних Сил України, сплачує аліменти, шкідливих звичок не має, за місцем його проживання створено належні умови для дитини. Обставин, які свідчили б про негативний вплив спілкування позивача на дитину або про небезпеку для неї з боку батька, судом не встановлено, а відповідачем не доведено.
Право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам. Установлення стосунків та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від спілкування з батьком.
Суд зазначає, що тимчасовий виїзд дитини за кордон не може нівелювати право батька на спілкування з дитиною, яке повинно реалізовуватися задля підтримання родинних зв`язків та емоційного контакту дитини з батьком. Ані законодавство України, ані міжнародні договори не містять норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом щодо дитини (постанови Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 753/7395/20, від 12 березня 2025 року у справі № 487/2960/23, провадження № 61-8756св24).
З огляду на те що дитина постійно перебуває за межами України, а позивач як військовослужбовець позбавлений можливості виїзду за кордон, єдиним реально доступним для сторін способом участі батька у вихованні дитини на цей час є регулярне спілкування засобами електронного (відео- та телефонного) зв`язку. Саме такий спосіб запропонований обома органами опіки та піклування і не заперечується відповідачем.
Визначаючи конкретний день, час та тривалість такого спілкування, суд бере за основу висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради, затверджений рішенням від 05 серпня 2026 року № 1058, як такий, що є вмотивованим, ураховує вік дитини, її режим дня та графік навчальних занять і забезпечує регулярність контакту (щотижня). Такий обсяг спілкування узгоджується і з позовною вимогою позивача про спілкування «не рідше одного разу на тиждень», і з позицією органу опіки та піклування виконавчого комітету Романівської селищної ради.
Оскільки дитина є малолітньою і самостійно організувати таке спілкування не може, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача, з якою проживає дитина, забезпечувати організацію такого спілкування зі сторони дитини, як про це і просив позивач.
Так само підлягають задоволенню вимоги про зобов`язання відповідача повідомляти позивача про зміну місця проживання дитини за кордоном та про зміну номера телефону для спілкування з дитиною, оскільки вони спрямовані на забезпечення реальної можливості підтримання контакту між батьком і дитиною, відповідають висновку органу опіки та піклування, не заперечуються відповідачем, яка зобов`язалася повідомляти про зміну номера телефону чи адреси, і не покладають на неї надмірного тягаря.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача щорічно привозити дитину до України.
Вирішуючи вимогу про зобов`язання відповідача один раз протягом календарного року привозити дитину до будь-якого міста України, яке обере позивач на власний розсуд, на строк не менше 7 календарних днів з правом перебування дитини з батьком без присутності матері та без обмежень у часі, суд виходить з такого.
Малолітній ОСОБА_3 виповнилося 4 роки. Вона народилася за межами України, від народження постійно проживає за кордоном разом з матір`ю, в Україні жодного разу не була, батька особисто ніколи не бачила і фактично з ним не знайома; емоційний контакт між дитиною та батьком не сформований, наявний мовний бар`єр.
За таких обставин перебування дитини протягом семи діб на території іншої держави, у незнайомому для неї місті, яке визначатиметься виключно на розсуд батька, у товаристві особи, яку дитина не знає, та без присутності матері, з якою у дитини сформована єдина стійка прихильність, об`єктивно не відповідає найкращим інтересам дитини, може спричинити для неї значний стрес і травмувати її, а тому суперечить вимогам частини другої статті 155, статті 159 СК України та статті 3 Конвенції про права дитини.
Суд також ураховує, що на території України діє воєнний стан, введений Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, дія якого неодноразово продовжувалася. Вирішуючи спори, що стосуються прав та інтересів дитини, в умовах воєнного стану суд ураховує пріоритет права дитини на життя та перебування у безпечному середовищі. Приїзд малолітньої дитини з безпечної країни перебування на територію держави, в якій триває збройна агресія, до міста, що визначатиметься на розсуд батька, не відповідає завданню забезпечення розвитку дитини в безпечному, спокійному та стійкому середовищі.
Обидва органи опіки та піклування, залучені до участі у справі, не підтримали цю вимогу позивача: виконавчий комітет Житомирської міської ради не включив її до затвердженого висновку, а орган опіки та піклування виконавчого комітету Романівської селищної ради прямо вказав на доцільність відтермінування особистих зустрічей позивача з дитиною до закінчення воєнного стану з метою попереднього налагодження емоційного контакту, комунікації та мінімізації стресових ситуацій для дитини.
Суд наголошує, що відмова у задоволенні цієї вимоги на цей час не позбавляє позивача права на особисте спілкування з дочкою в майбутньому. Установлений цим рішенням спосіб участі батька у вихованні дитини має на меті поетапне налагодження емоційного зв`язку між ними, після чого особисті зустрічі стануть можливими і безпечними для дитини. Розвиток сімейної ситуації є динамічним, а тому з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, зміни безпекової ситуації та інших істотних обставин сторони не позбавлені права змінити визначений цим рішенням спосіб участі у вихованні дитини як за домовленістю між собою, так і в судовому порядку (постанови Верховного Суду від 12 березня 2025 року у справі № 487/2960/23 та від 08 липня 2026 року у справі № 342/984/24). Відповідач, до того ж повідомила, що у разі зміни ситуації в країні та налагодження емоційного контакту дитини з батьком не заперечує щодо їх побачень.
З цією ж метою суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що за їхньою взаємною згодою ними може бути визначений додатковий порядок побачень батька із дочкою, на що прямо вказано і у висновку органу опіки та піклування.

Висновок суду за результатами розгляду справи.
Ураховуючи наведене, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, з урахуванням віку дитини, обставин її народження і проживання, відсутності сформованого емоційного контакту між дитиною та батьком, бажання позивача брати участь у вихованні дочки, відсутності обставин, які б свідчили про негативний вплив такого спілкування на дитину, позицій органів опіки та піклування, а також закріпленого у нормах національного та міжнародного законодавства принципу рівності батьків у реалізації права на спілкування з дитиною та участь у її вихованні, суд доходить висновку про часткове задоволення позову – шляхом визначення позивачу способу участі у вихованні та спілкуванні з дочкою у формулюванні, наведеному у висновку органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Житомирської міської ради, затвердженому рішенням від 05 серпня 2026 року № 1058, та про відмову у задоволенні решти позовних вимог.
Саме такий спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дочкою у повній мірі відповідатиме інтересам дитини, забезпечить справедливу рівновагу між інтересами дитини та батьків, а також рівність прав батьків щодо дитини, не матиме для дитини нав`язливого та обтяжливого характеру і сприятиме налагодженню довірливих відносин з батьком.

VII. Щодо судових витрат
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 1331,20 грн, що підтверджується квитанціями від 08 грудня 2025 року № 22UK-97SD-TE5E та від 27 січня 2026 року № 5QF8-3EM8-LS1E.
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим у прохальній частині позовної заяви позивач просив покласти судові витрати на себе та вимог про стягнення судових витрат з відповідача не заявляв. За таких обставин суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у статті 13 ЦПК України, судові витрати позивача залишає за ним.
Заяв та доказів на підтвердження понесення судових витрат іншими учасниками справи до суду не надходило.
Керуючись статтями 3, 9, 18, 27 Конвенції про права дитини, статтею 51 Конституції України, статтями 7, 19, 141, 150, 151, 153, 155, 157, 158, 159, 171 Сімейного кодексу України, статтями 8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства», статтями 4, 5, 12, 13, 76–81, 89, 141, 258, 259, 263–265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Житомирської міської ради, служба у справах дітей Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області, про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною – задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :
1) на час перебування дитини за межами України встановити спосіб спілкування ОСОБА_1 із дочкою ОСОБА_3 засобами електронного відеозв`язку (а у разі неможливості – телефонного зв`язку) з використанням месенджерів Telegram, Viber, WhatsApp, Signal, Zoom, Skype кожного четверга з 17 год 00 хв до 18 год 00 хв за київським часом, враховуючи бажання дитини, її режим дня та графік навчальних занять;
2) зобов`язати ОСОБА_2 забезпечити організацію такого спілкування зі сторони дитини;
3) зобов`язати ОСОБА_2 повідомляти ОСОБА_1 засобами телефонного чи електронного зв`язку про зміну місця проживання дочки за кордоном не пізніше ніж через три дні після переїзду до іншого міста чи країни;
4) зобов`язати ОСОБА_2 повідомляти ОСОБА_1 засобами телефонного чи електронного зв`язку про зміну номера телефону для спілкування з дочкою ОСОБА_3 .

Роз`яснити сторонам, що за згодою обох батьків ними може бути визначений додатковий порядок побачень батька із дочкою.

У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Судові витрати покласти на позивача.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Житомирської міської ради, місцезнаходження: майдан С. П. Корольова, 4/2, м. Житомир, 10014, код ЄДРПОУ 04053625.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області, місцезнаходження: вул. С. Лялевича, 2, смт Романів, Житомирський район, Житомирська область, 13001, код ЄДРПОУ 43959038.

Повний текст рішення складено 14 серпня 2026 року.

Суддя | Андрій ШАКАЛОВ