ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/404/26  Номер провадження 33/814/570/26 | Головуючий у 1-й інстанції Обревко Л. О.  Доповідач ап. інст. Герасименко В. М.

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2026 року | м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Герасименко В.М., з секретарем судового засідання Леуською Л.В., за участю: особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Юрченко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Юрченко А.В. подану в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Автозаводського районного суду м.Кременчука від 16 березня 2026 року,

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 665,60 гривень. 
За постановою судді, 02.01.2026 року о 09 год. 40 хв. за адресою м. Кременчук, вул. Вадима Пугачова,буд.5, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ-211010» д.н.з НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук; поведінка, що не відповідає обстановці та від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я водій відмовився. Таким чином, водій ОСОБА_1 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху і тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
В апеляційній скарзі адвокат Юрченко А.В. просить скасувати постанову судді, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказує про те, що матеріали справи не містять доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.
Наголошує на тому, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на визначення стану сп`яніння, лише просив працівників поліції зачекати, доки він зателефонує своєму товаришу, однак поліцейські сприйняли це як відмову. 
Посилається на те, що направлення на огляд не є належним доказом, оскільки водія не було доставлено до закладу охорони здоров`я для огляду і сам огляд не проводився. 
Вказує, що рапорт поліцейського не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки той є зацікавленою особою при розгляді справи. 
Апелянт зазначає, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом.
Крім того вказує, що в матеріалах справи відсутні докази автентичності відеозапису, а також відсутність його редагування чи переривання.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його адвоката Юрченко А.В. на підтримку апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з такого.
У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Дані вимоги закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.
Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.
Апеляційний суд зазначає, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`янінням у встановленому законом порядку.
За змістом статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Рішення суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 557086 від 02.01.2026 року, у якому викладено обставини правопорушення; направленням на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння до КП «ПО Центр терапії залежностей ПОР» від 02.01.2026, в якому зазначені виявлені у ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці; рапортом поліцейського, в якому викладені фактичні обставини; DVD-диском із відеозаписом з нагрудної камери інспектора поліції долученим до матеріалів справи.
Ці докази є належними, допустимими та достатніми на підтвердження вини ОСОБА_1 у відмові, як водія, від проходження у встановленому законом порядку огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння. 
Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд вважає їх безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.
Протокол про адміністративне правопорушення складено у відповідності до вимог ст. 256 КУпАП України, під час його складання істотних порушень, що тягли б за собою визнання доказів недопустимими, працівниками поліції допущено не було. Обставини правопорушення викладено вірно та чітко сформульовано його суть.
В апеляційного суду відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.
З відеозаписів, наявних у матеріалах справи, вбачається рух транспортного засобу «ВАЗ-211010», д.н.з. НОМЕР_2 , та момент зупинки даного автомобіля працівниками поліції, за кермом якого перебував ОСОБА_1 .. При цьому ОСОБА_1 під час спілкування з інспекторами поліції жодним чином не заперечував факту керування ним транспортним засобом та в цілому позиціонував себе саме як водій транспортного засобу. 
Отже, жодних сумнівів щодо того, хто здійснював рух та керування транспортним засобом, запис не викликає.
У ході спілкування з водієм ОСОБА_1 працівниками поліції було виявлено в нього ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук та поведінку, що не відповідає обстановці. У зв`язку з виявленням ознак наркотичного сп`яніння, поліцейські відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 266 КУпАП висунули ОСОБА_1 законну вимогу пройти огляд з метою визначення стану сп`яніння у закладі охорони здоров`я. Однак, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду в медичному закладі, наполягаючи на проведенні такого огляду безпосередньо на місці зупинки транспортного засобу. Реагуючи на заяви водія, інспектори наголосили, що у нього виявлено ознаки саме наркотичного, а не алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим, за змістом чинного законодавства, проведення огляду за допомогою технічних засобів на місці зупинки є неможливим, а сам огляд має обов`язково та виключно проводитися в закладі охорони здоров`я. Незважаючи на отримані роз`яснення процесуальних норм та наслідків відмови, ОСОБА_1 зазначив, що однозначно нікуди їхати не буде. 
Після цього працівником поліції було роз`яснено ОСОБА_1 його права та наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння та був складений адміністративний протокол. В подальшому, ОСОБА_1 доведено до відома зміст протоколу а також повідомлено, що подальший рух автомобілем заборонено.
Зафіксована на наданому відеозаписі інформація є достатньою та узгоджується з іншими наявними в матеріалах справи доказами на підтвердження обставин, що мають значення для справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що матеріалами справи не доведено факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки це спростовується дослідженим відеозаписом.
Посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння є неспроможними, оскільки відмова від проходження огляду зафіксована на відеокамеру. 
Твердження апелянта про те, що направлення на огляд не є належним доказом у зв`язку з непроведенням самого огляду апеляційний суд вважає небунтованими та такими, що ґрунтуються на хибному тлумаченні норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до встановленого порядку фіксації правопорушень, передбачених ст. 130 КУпАП, письмове направлення до закладу охорони здоров`я є процесуальним документом, який підтверджує факт висунення працівниками поліції законної, офіційної та імперативної вимоги водію прослідувати до медичного закладу для встановлення стану сп`яніння. Тобто цей документ є доказом дотримання поліцейськими процедури огляду, визначеної ст. 266 КУпАП та Інструкцією № 1452/735. Той факт, що ОСОБА_1 фактично не було доставлено до закладу охорони здоров`я і сам огляд там не проводився, не нівелює доказового значення направлення і не свідчить про його неналежність. Навпаки, як встановлено судом під час перегляду відеозапису, доставлення водія до медичного закладу та проведення огляду не відбулися виключно внаслідок категоричної відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду. 
За таких обставин, письмове направлення у сукупності з відеозаписом події є належним, допустимим та достатнім доказом, що підтверджує як факт пред`явлення правомірної вимоги поліцейськими, так і факт ухилення водія від її виконання.
Доводи апелянта про те, що рапорт поліцейського не є належним доказом через нібито упередженість посадової особи, суд апеляційної інстанції відхиляє. Працівники поліції діяли в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про Національну поліцію». Рапорт інспектора не є єдиним і самостійним доказом винуватості особи, а оцінюється судом у сукупності з іншими матеріалами справи. Обставини, викладені у рапорті та протоколі про адміністративне правопорушення, повністю підтверджуються об`єктивними даними безперервного відеозапису з нагрудної камери, що виключає будь-яке суб`єктивне тлумачення дій водія чи зацікавленість посадових осіб.
Вважаю безпідставними доводи апелянта про те, що відеозапис є неналежним доказом, оскільки, наявний у справі відеозапис є повним і послідовним, на якому зафіксовані усі ті істотні обставини, які мають значення для правильного вирішення цієї справи. Долучений до матеріалів справи відеозапис не містить даних, які б свідчили про те, що відеозапис у розумінні ст. 251 КУпАП є неналежним доказом у справі.
На відеозаписі зафіксована подія за участю ОСОБА_1 у хронологічній послідовності. Наданий відеозапис суд оцінює в сукупності з іншими доказами.
Таким чином, наведені вище докази безперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та об`єктивних обставин не довіряти їм немає. Підстав для висновку про недопустимість, недостовірність чи неналежність цих доказів не встановлено.
Доводи апелянта про те, що у ОСОБА_1 були відсутні ознаки наркотичного сп`яніння, не заслуговують на увагу, так як вони спростовуються відеозаписом події, згідно якого працівником поліції у відповідності до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у ОСОБА_1 були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння.
Відповідно до п.п.2, 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками наркотичного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Отже, зазначеними нормами закону встановлено, що поліцейський уповноваженого підрозділу Національної поліції України, керуючись вищенаведеним переліком ознак наркотичного сп`яніння, самостійно визначає наявність чи відсутність підстав у особи для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Вирішення їх наявності чи відсутності відноситься до виключної компетенції поліцейського, який керуючись загальносуспільними нормами зовнішнього вигляду особи, яка не перебуває в наркотичному сп`янінні, на власний розсуд визначає наявність чи відсутність ознак такого сп`яніння.
Відтак, доводи апелянта про відсутність у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння носять суб`єктивний характер.
Апеляційний суд звертає увагу, невідсторонення від керування транспортним засобом не звільняє водія від адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП та не є свідченням того, що у водія були відсутні ознаки наркотичного сп`яніння.
Відсутність доказів відсторонення працівниками поліції водія ОСОБА_1 від керування транспортним засобом не спростовує самого факту відсторонення особи від керування транспортним засобом і не спростовує правильності висновків, викладених у постанові судді. 
Окрім того, за змістом відеозапису, працівники патрульної поліції в усному порядку відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортним засобом. 
З урахуванням встановлених обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, його винуватість у вчиненні даного правопорушення підтверджується сукупністю наявних у справі, належних та допустимих доказів, які узгоджуються між собою і сумнівів у їх достовірності не викликають.
Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були беззаперечними підставами для скасування постанови та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Загалом доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст130 КУпАП.
Постанова судді суду першої інстанції відповідає вимогам Закону, істотних порушень норм матеріального чи процесуального права, які були б підставою для зміни чи скасування судового рішення не встановлено.
Враховуючи викладене, приходжу до висновку, що судом першої інстанції прийнято законне рішення, а підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Юрченко А.В. подану в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Автозаводського районного суду м.Кременчука від 16 березня 2026 року щодо ОСОБА_1 – без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського
апеляційного суду В.М. Герасименко