Справа № 758/13323/26 
Категорія 15 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2026 року           м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді     Петрова Д.В.,
при секретарі судового засідання   Сідько І.О.,
за участю
заявника        ОСОБА_1 ,
представника заявника     Єрдакій М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Єрдакій Михайла Валерійовича, заінтересована особа - Краматорський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України,
У С Т А Н О В И В :
У червні 2026 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Єрдакій М.В. звернувся до Подільського районного суду м. Києва із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту смерті його брата ОСОБА_2 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Лиман, Краматорського району, Донецької області, Україна.
В обгрунтування заяви зазначає, що ОСОБА_1 , є рідним братом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який за життя постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 помер природною смертю. За наявною заявнику інформацією та показаннями очевидців, смерть не була пов`язана із бойовими діями, артилерійськими обстрілами, вибухами, пораненнями чи іншими насильницькими обставинами, а настала природним шляхом.
На момент смерті померлий перебував у місті Лиман, Донецької області, Краматорського району, яке внаслідок широкомасштабної збройної агресії Російської Федерації віднесене до території активних бойових дій. У зв`язку з постійною загрозою життю цивільного населення, відсутністю належного функціонування державних органів, медичних закладів та служб екстреної медичної допомоги отримання лікарського свідоцтва про смерть, проведення державної реєстрації смерті у встановленому законом порядку та організація поховання відповідно до загальних вимог законодавства України були об`єктивно неможливими.
Після смерті ОСОБА_2 його було поховано у місті Лиман у дворі за адресою останнього місце перебування АДРЕСА_2 . Факт поховання підтверджується фотоматеріалами місця поховання, на яких містяться відомості про прізвище, ім`я, по батькові померлого, дату його народження та дату смерті. Крім того, факт смерті та поховання підтверджується показанням свідка, який безпосередньо був присутній під час поховання та володіє інформацією щодо обставин смерті померлого.
Заявнику не відомо, де на теперішній час знаходяться оригінали документів, що посвідчували особу ОСОБА_2 . Через активні бойові дії на території міста Лиман, обмежений доступ до відповідної території та неможливість проведення будь-яких пошукових заходів встановити місцезнаходження зазначених документів наразі не вбачається можливим. Саме з цих причин до заяви додаються наявні у заявника копії документів, які дають можливість ідентифікувати особу померлого.
На сьогодні державна реєстрація смерті ОСОБА_2 органом державної реєстрації актів цивільного стану не проведена, свідоцтво про смерть не видавалося, актовий запис про смерть відсутній. Саме встановлення судом юридичного факту смерті є єдиним передбаченим законом способом отримання документа, який стане підставою для державної реєстрації смерті.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 30.07.2026 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження.
В судовому засіданні заявник та його представник подану заяву підтримали, просили суд її задовольнити.
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 був її дядьком. З групи в соціальних мережах їй стало відомо, що останній помер та похований у дворі будинку. Смерть зі слів мешканців у групі настала у наслідок проблем із серцем.
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 був її односельчанином. Останнього разу, коли приїздила до Лиману ховалася від обстрілу в підвалі, де розмовляла з жінкою, яка назвалася співмешканкою ОСОБА_2 . В розмові остання повідомила, що він помер, а на вулиці капають могилу. На запитання суду повідомила, що імені співмешканки назвати не може, проте їй відомо, що остання станом на час розгляду справи теж померла.
Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.
Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи суд дійшов наступних висновків.
Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
У відповідності до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є рідним братом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвами про смерть, відповідно до яких їх спільними батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
За життя ОСОБА_2 постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , де проживав один та фактично залишався після початку повномасштабної збройної агресії рф проти України, в подальшому ховався від обстрілів та перебував за адресою: АДРЕСА_2 .
В заяві вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 помер за адресою: АДРЕСА_2 .
З показів допитаної у судовому засіданні свідка ОСОБА_4 вбачається, що під час тривоги у підвалі остання розмовляла з жінкою, з якою ОСОБА_2 проживав. Вона повідомила, що ОСОБА_2 помер., а вона особисто була присутня на його поховані.
З показів допитаної у судовому засіданні свідка ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_2 був її дядьком. Остання зазначала, що у месенджері є група мешканців м. Лиман та коли ОСОБА_2 перестав виходити на зв`язок в групу їй відповіли три людини, що він помер.
Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема:
- встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України);
- встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України);
- встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України);
- визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).
Вказані процедури є відмінними між собою та мають певні особливості.
Пунктом 8 частини статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. 
У заяві про встановлення факту повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт (частини перша-друга статті 318 ЦПК України). 
Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.
Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. 
При цьому слід мати на увазі, що встановлення зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою. 
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 червня 2021 року у справі № 591/1461/19. 
Отже, встановлення факту смерті фізичної особи на підставі пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України можливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної факту смерті.
Більше того, у постановах від 26.04.2023 у справі № 337/3725/22 та від 29.03.2023 у справі № 753/8033/22 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду виснував, що підставою для встановлення факту смерті (зокрема, й на підставі ст. 317 ЦПК України, як у даній справі) є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.
Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва / довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю. Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин.
У той же час, у постановах від 28.02.2024 у справі № 506/358/22, від 13.03.2024 у справі № 204/7924/23 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду виснував про те, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (ст. 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи.
Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Згідно з частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.
Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України (частина четверта статті 46 ЦК України).
Відповідно до змісту статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.
Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Тому оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті.
Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.
З огляду на викладене, виходячи зі змісту положень статей 43, 46 ЦК України, статей 305, 306 ЦПК України, Верховний Суд дійшов висновку про те, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України).
Аналіз змісту заяви ОСОБА_1 свідчить про те, що заявник фактично просить встановити факт смерті свого брата ОСОБА_2 , яка ймовірно настала ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Як на фактичні підстави звернення до суду заявник посилався на те, що зі слів знайомих та з надісланих останніми фото ймовірної могили померлого ОСОБА_2 йому стало відомо про смерть останнього.
Як на правові підстави звернення до суду із заявою заявник посилається на пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України, а саме встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Натомість на підтвердження вимог своєї заяви заявник надав суду лише фотографії могили, на якій зазначено ім`я ОСОБА_2 його дату народження та ймовірну дату смерті.
Крім того, заявник зазначає, що у нього відсутні будь-які медичні довідки, свідоцтва чи будь-які інші документи про смерть ОСОБА_2 , оскільки на момент смерті територія міста Лиман Донецької області перебувала в умовах активних бойових дій, що супроводжувалися постійною небезпекою для життя цивільного населення, значними руйнуваннями інфраструктури, обмеженим функціонуванням державних органів, медичних закладів та фактичною відсутністю можливості своєчасного оформлення документів, передбачених законодавством України для державної реєстрації смерті.
Постановою Верховної Ради України від 17 березня 2015 року визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, згідно з додатком 1.
Як вбачається з Додатку 1 до вищевказаного розпорядження, територія м. Лиман Донецької області не входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.
Окрім цього, згідно Наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 (в редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 26 травня 2026 р. № 987) територія м. Лиман Донецької області з 08.09.2023 є територію на якій ведуться активні бойові дії та не є тимчасово окупованою територією.
Вказані докази у своїй сукупності достовірно не свідчать про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а лише дають підстави для обґрунтованого припущення смерті за обставин, що підтверджені цими доказами, які можуть свідчити про смерть останнього.
З огляду на це підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 в особі представника адвоката Єрдакій Михайла Валерійовича, заінтересована особа - Краматорський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України за пунктом 8 частини першої статті 315 ЦПК України немає.
Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що з огляду на встановлені у цій справі обставини та наявність у заявника вірогідного припущення про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заявник не позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про оголошення судом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померлим на підставі частини другої статті 46 ЦК України, або надати відповідні письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва / довідки про смерть, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник.
Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Аналізуючи вищезазначене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного вищевказаного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також приймаючи до уваги неможливість встановлення даного юридичного факту в позасудовому порядку, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасово окупованій території України.
На підставі викладеного та керуючись ст. 81, 258, 259, 263-265, 315-319 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В :
Заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Єрдакій Михайла Валерійовича, заінтересована особа - Краматорський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України - залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

заявник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ;
заінтересована особа - Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Борисоглібська, буд. 6, код ЄДРПОУ 26089181;

Суддя          Дмитро ПЕТРОВ