Справа № 129/2472/25 
Провадження № 2/147/89/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2026 року с-ще Тростянець 

Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Натальчук О.А.,
із секретарем Свистун А.П.,
за участі позивача ОСОБА_1 
представника позивача адвоката Гіщинського І.Ю
представника відповідача адвоката Карнауха А.П.
третьої особи ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Тростянецького районного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тульчинське автотранспортне підприємство 10507» третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,
ВСТАНОВИВ:
11.07.2025 адвокат Гіщинський І.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тульчинське автотранспортне підприємство 10507» третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. 
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16.03.2025 року близько 05:25 год. водій ОСОБА_2 , керуючи технічно-справним автобусом «Man Lion's Coach L», д.н.з. НОМЕР_1 рухаючись автодорогою по вул. Центральній, що у с. Гордіївка Тростянецької ТГ Гайсинського району Вінницької області, допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 , який на велосипеді «Салют» перетинав проїзну частину дороги справа наліво по ходу руху автобуса. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_3 був госпіталізований до лікувального закладу, де під час надання медичної допомоги помер.
Позивач, ОСОБА_1 , є сином загиблого, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданого 01.12.1993 року. 
Смерть ОСОБА_3 знаходиться в причинному зв`язку з травмами отриманими при ДТП, що підтверджується висновком експерта №36 та постановою про закриття кримінального провадження від 29.04.2025 року.
Станом на дату настання ДТП водій автобуса «Man Lion's Coach L», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Тульчинське автотранспортне підприємство 10507» на посаді водія, що підтверджується протоколом допиту свідка від 16.03.2025 року та постановою про закриття кримінального провадження від 29.04.2025 року, а ДТП зокрема відбулось під час виконання водієм своїх трудових (службових) обов`язків. 
В ході проведення кримінального розслідування не було здобуто, і відповідно не надано жодних доказів, які б підтверджували той факт, що шкода спричинена внаслідок непереборної сили або внаслідок умислу загиблого. Також підтвердженням того, що шкода не заподіяна внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого є той факт, що кримінальне провадження розслідувалось за статтею 286 КК України, як дорожньо-транспортна пригода, і жодних підстав для перекваліфікації не було. 
В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, сину загиблого було завдано моральну шкоду, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача.
Ухвалою судді від 04.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
13.08.2025 до Тростянецького районного суду Вінницької області надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що відкриття провадження Тростянецьким районним судом Вінницької області за позовом здійснено з порушенням вимог ст. 185 ЦПК України. 
За ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до п.2 ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити відомості про наявність або відсутність електронного кабінету. До позовної заяви додано копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю представником позивача. 
За ч.6 ст. 14 ЦПК України адвокати реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Оскільки адвокатом Гіщинським І.Ю. в позовній заяві не вказано відомостей про наявність електронного кабінету, то позовна заява підлягає залишенню без руху.
14.08.2025 через підсистему «Електронний суд» представником позивача Гіщинським І.Ю. надіслано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовна заява від 11.07.2025 була подана через електронний кабінет у Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі (ЄСІТС), підсистема «Електронний суд», що відповідає вимогам ч. 6 ст. 14 ЦПК України щодо обов`язкової реєстрації адвокатів у цій системі. Таким чином, твердження відповідача про невідповідність позовної заяви вимогам п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України є безпідставним, оскільки подання заяви через електронний кабінет підтверджує дотримання вимог щодо електронного обміну документами.
Просив суд прийняти та долучити до матеріалів справи відповідь на відзив. позовні вимоги позивача задовольнити у повному обсязі.
ОСОБА_1 та його представник - адвокат Гіщинський І.Ю. у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Надали пояснення аналогічні тим, які викладені в позовній заяві.
ОСОБА_1 вказав, що моральна шкода полягає у тому, що вони з батьком були близькими людьми, він завжди підтримував його та його сім`ю. Батько завжди допомагав по господарству та підтримував матеріально. Після його смерті спосіб життя позивача кардинально змінився. Він втратив рідну та близьку людину і досі сумує за ним.
На запитання представника відповідача вказав, що дійсно водій автобуса давав грошові кошти, однак він від них відмовився на користь брата. Від страхової компанії він отримав 27 тисяч грн.
Представник відповідача адвокат Карнаух А.П. у судовому засіданні позов не визнав посилаючись на те, що закон передбачає відповідальність володільця транспортного засобу незалежно від вини водія. Верховний суд неодноразово наголошував на те, що немає розрахунку моральної шкоди, відшкодування не може мати безмірного характеру, має бути справедливим та в розумних межах. Методика Міністерства юстиції вказує, що при визначені розміру відшкодування враховується дії потерпілого. Вину водія не встановлено, слідством встановлено порушення Правил дорожнього руху потерпілим. Окрім того, були відшкодування і сторона позивача цього не заперечує. Страхова компанія розділила суму. Також, з боку водія ОСОБА_2 також добровільно була спроба відшкодувати моральну шкоду, але позивач від неї відмовився на користь молодшого брата, ця обставина повинна враховуватися при визначенні відшкодування, оскільки шкода відшкодована страховою компанією, якщо шкода є менша ніж він претендує, то шкода має бути відшкодована володільцем транспортного засобу. Вважає, що немає підстав для стягнення з ТОВ "АТП 10507" моральної шкоди, а тому позовні вимоги не можуть бути задоволені, судові витрати теж не можуть бути стягнуті.
Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 в судовому засіданні вказав. що дійсно він працював водієм на автобусі , що належав Тульчинському АТП 10507. 16.03.2025 мало місце ДТП, в якому загинув водій велосипеда, який виїхав на дорогу. У його діях вини не було, однак з позиції людяності, він приніс грошові кошти у сумі 1000 дол. та хотів їх віддати сину померлого - позивачеві. Однак той відмовився та він їх передав молодшому сину. До нього родичі ОСОБА_3 за матеріальною чи моральною допомогою не звертались.
Заслухавши сторони, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).
Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно до ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Судом встановлено, що 16.03.2025 року близько 05:25 год. водій ОСОБА_2 , керував технічно-справним автобусом «Man Lion's Coach L», д.н.з. НОМЕР_1 та рухався автодорогою по вул. Центральній, що у с. Гордіївка Тростянецької ТГ Гайсинського району Вінницької області. При цьому було здійснено наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 , який на велосипеді «Салют» перетинав проїзну частину дороги справа наліво по ходу руху автобуса. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_3 був госпіталізований до лікувального закладу, де під час надання медичної допомоги помер.
Позивач, ОСОБА_1 , є сином загиблого, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданого 01.12.1993 року. 
Смерть ОСОБА_3 знаходиться в причинному зв`язку з травмами отриманими при ДТП, що підтверджується висновком експерта №36 та постановою про закриття кримінального провадження від 29.04.2025 року. 
Станом на дату настання ДТП водій автобуса «Man Lion's Coach L», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Тульчинське автотранспортне підприємство 10507» на посаді водія, що підтверджується протоколом допиту свідка від 16.03.2025 року, постановою про закриття кримінального провадження від 29.04.2025 року та представником відповідача у судовому засіданні. Тобто ДТП відбулось під час виконання водієм своїх трудових (службових) обов`язків. 
Означені обставини вказані у постанові слідчого про закриття кримінального провадження від 29.04.2025. Зокрема, згідно із цією постановою кримінальне провадження №12025020000000463 від 16.03.2025 закрито на підставі п. 2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України. У цій же постанові вказано, що згідно з висновком судової інженерно - транспортної експертизи від 21.04.2025 саме порушення ПДР України велосипедистом ОСОБА_3 знаходиться у причинному зв`язку із наслідками дорожньо - транспортної пригоди.
Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.
Статтею 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання кого створює підвищену небезпеку, і несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).
Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності її вини.
Якщо ж груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшеною, що передбачено ч. 2 ст. 1193 ЦК України.
Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належить непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Разом з тим, відповідач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження наявності умислу ОСОБА_3 щодо заподіяння шкоди.
Таким чином, у спірному випадку дорожньо-транспортна пригода мала місце під час експлуатації джерела підвищеної небезпеки, а саме автомобіля «Man Lion`s Cоach L», державний номерний знак НОМЕР_1 , законним власником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Тульчинське автотранспортне підприємство 10507», що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .
Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди з відповідача не є безпідставними та підлягають стягненню з останнього на його користь.
Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд виходить з такого.
В п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практики в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Відповідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Суд враховує, що факт смерті ОСОБА_3 внаслідок ДТП стався через порушення ним п. 10.1 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору перебувають в причинному зв`язку з виникненням події ДТП. Таким чином у ході досудового розслідування встановлено, що велосипедист ОСОБА_3 загинув по власній необережності, в результаті порушення вимог ПДР України.
Разом з тим, у даній постанові відсутня інформація про умисел потерпілого, тобто усвідомлене бажання заподіяти шкоду - спричинити ДТП та про обставини непереборної сили.
Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що позивачеві володільцем джерела підвищеної небезпеки була завдана шкода (пов`язана із смертю ОСОБА_3 ). Дана шкода полягає у втраті близької людини та порушення звичного способу життя.
Виникненню вказаної шкоди сприяла необережність ОСОБА_3 , який не впевнився у відсутності безпеки для себе та інших учасників руху, перебував на проїжджій частині автодороги, що в сукупності і призвело до наїзду на нього автомобілем.
За вказаних обставин, при вирішенні питання про розмір відшкодування шкоди, завданої володільцем джерела підвищеної небезпеки, наявні підстави для зменшення її розміру на підставі частини другої статті 1193 ЦК України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.
Верховний Суд України в п.3 Постанови Пленуму «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 (далі - Постанова № 4) визначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п.8 постанови від 01.03.2013р. №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. 
Відповідно до пункту 27.3. статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

У судовому засіданні встановлено та не заперечується учасниками справи, що позивач отримав від страхової компанії 27 тис. грн. виплат як моральну шкоду. Разом з тим аналогічні виплати отримали і інші близькі родичі ОСОБА_3 .
При цьому отримання моральної шкоди від стразової компанії не звільняє власника джерела підвищеної небезпеки від обов`язку відшкодувати моральну шкоду у вищеописаному випадку, якщо суд дійде всиновку, що шкода, виплачена страховою компанією є неспівмірною.
Аналогічні висновки висвітлені у поставнові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 жовтня 2025 року у справі № 753/16824/18.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2022 року у справі № 748/359/20 (провадження № 61-8641св21) зроблено висновок, що «будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом».
Отже, матеріали справи містять належні та допустимі докази на підтвердження того, що законним володільцем джерела підвищеної небезпеки є ТОВ «Тульчинське АТП 10507» заподіяно позивачу моральну шкоду, яка підлягає стягненню з ТОВ «Тульчинське АТП 10507». Проте з врахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, глибини фізичних та душевних страждань позивача, суд вважає, що моральна шкода заявлена позивачем підлягає зменшенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в сумі 50000,00 гривень. 
Щодо судового збору, суд зазначає, що Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що у відповідності до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачів звільнено від сплати судового збору, то згідно із положеннями ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути суму судового збору в дохід держави в розмірі 750 грн, виходячи із розрахунку ціни позову 1 млн. грн. - суми судового збору 15.000 грн. та задоволення позовних вимог на 5 %. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1167, 1172, 1187, 1194, Цивільного кодексу України, 12, 76, 81, 89, 247, 259, 263-265,ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тульчинське автотранспортне підприємство 10507» третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи - задовольнити частково.
Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Тульчинське автотранспортне підприємство 10507» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю фізичної особи у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн.
В задоволенні решти вимог - відмовити.
Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Тульчинське автотранспортне підприємство 10507» на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір у сумі 750 (сімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Тульчинське автотранспортне підприємство 10507», код ЄДРПОУ - 05460982, місце знаходження: Вінницька обл., Тульчинський р-н, с. Нестерварка, вул. Польова, буд. 1
Третя особа - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_5 .
Повний текст рішення складено 10.08.2026.

Суддя      Олена Натальчук