Справа № 290/1432/25 | | Головуючий у 1-й інст. Кірічук М. М.
Категорія 9 | | Доповідач Шалота К.В.

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2026 року | м. Житомир

Житомирський апеляційний суд у складі:
судді-доповідача Шалоти К. В.,
суддів Коломієць О. С., Талько О. Б.,
за участю секретаря
судового засідання Прохорчук Д. В.,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи
апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Луговський Юрій В`ячеславович,
на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 26 березня 2026 року, ухвалене у складі головуючого судді Кірічука М. М. у селищі Романів,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Романівської селищної ради Житомирської області про визнання права власності на нерухоме майна за набувальною давністю,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог
1. У грудні 2025 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася до Романівського районного суду Житомирської області із позовом до Романівської селищної ради Житомирської області (далі – відповідач) про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.
2. Позов мотивовано тим, що позивачка є власницею 2/3 часток квартири АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 16 вересня 2015 року.
3. Інша 1/3 частка спірної квартири належала на праві власності ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті спадщину ніхто не прийняв. 
4. Зазначалося, що територіальна громада за місцезнаходженням спірної квартири заяви про визнання спадщини відумерлою відповідно до вимог статі 1277 ЦК, не подавала.
5. Позивачка вказувала, що вона добросовісно заволоділа 1/3 частки вказаної квартири і продовжує відкрито, безперервно володіти нею протягом десяти років шляхом проведення ремонтних робіт спрямованих на поліпшення житлових умов, оплати комунальних послуг.
6. Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд:
— визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та мотиви його ухвалення
7. Романівський районний суд Житомирської області рішенням від 26 березня 2026 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.
8. Суд першої інстанції виходив з того, що заволодіння позивачкою 1/3 частки спірної квартири, що за життя належала ОСОБА_2 , не можна вважати добросовісним, що виключає можливість визнання за нею права власності на спірне майно за набувальною давністю.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
9. Позивачка через адвоката Луговського Ю. В. подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
10. Апеляційна скарга мотивована тим, що:
— суд першої інстанції помилково застосував правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 29 травня 2025 року у справі № 127/38548/23, від 15 червня 2023 року у справі № 359/8844/20 та від 21 лютого 2024 року у справі № 756/6953/2017, оскільки фактичні обставини та правовідносини у цих справах не є подібними до справи, яка переглядається;
— орган місцевого самоврядування позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою, оскільки строк позовної давності вже минув;
— позивачка добросовісно, відкрито та безперервно володіє спірним майном, а тому має право на визнання за нею права власності на це майно за набувальною давністю.

Короткі позиції учасників справи в апеляційному суді
11. Представник позивача – адвокат Луговський Ю. В. у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив вимоги апеляційної скарги задовольнити.
12. Відповідач свого представника у судовому засіданні не направив, повідомлявся про дату, час та місце апеляційного розгляду справи у порядку, передбаченому частиною 6 статті 128 ЦПК, шляхом надіслання судового виклику до електронного кабінету відповідача.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції
13. За життя ОСОБА_2 належала 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 , що стверджується копією довідки Комунального підприємства «Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 1839 від 09 листопада 2016 року.
14. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 10 липня 2014 року.
15. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 83802030 від 07 січня 2026 року вбачається, що після смерті ОСОБА_2 спадкова справа не заводилася.
16. Згідно із листом Романівської селищної ради Житомирської області від 16 січня 2026 року слідує, що документи або відомості, які могли б містити інформацію про склад сім`ї ОСОБА_2 станом на день його смерті, у селищній раді відсутні.
17. 16 вересня 2015 року ОСОБА_1 набула на праві приватної власності 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, що стверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 43967432 від 16 вересня 2015 року.
18. З 16 вересня 2015 року місце проживання ОСОБА_1 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 , що стверджується копією заведеної будинкової книги.
19. 09 листопада 2016 року Комунальним підприємством «Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 42,7 кв.м. на замовлення ОСОБА_3 . 
20. Заборгованість зі сплати електроенергії, користування природним газом по особовим рахункам, відкритим на ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 26 грудня 2025 року, відсутня, що стверджується до копіями довідки Газопостачальної компанії “Нафтогаз” від 26 листопада 2025 року, довідки Романівського ЦОК ТОВ “Житомирська обласна енергопостачальна компанія” від 26 грудня 2025 року.

Межі апеляційного перегляду
21. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина 1 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК)).
22. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (частина 2 статті 263 ЦПК).
23. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені судом (частина 5 статті 263 ЦПК).
24. Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1 статті 367 ЦПК).
25. Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Правове регулювання та мотиви, з яких виходить апеляційний суд
26. Статтею 15 ЦК передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
27. Відповідно до статті 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
28. Згідно з положеннями частин 1 та 4 статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном – протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
29. Отже, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивач має довести факт існування такого нерухомого майна; відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше десяти років.
30. Правовий інститут набувальної давності це такий спосіб виникнення права власності, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині 1 статті 344 ЦК, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
31. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
32. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
33. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності – добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною.
34. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб факту давнісного володіння. Володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.
35. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини 3 статті 344 ЦК); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина 2 статті 344 ЦК). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.
36. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.
37. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.
38. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК.
39. Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17.
40. За змістом частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
41. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).
42. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 ст. 78 ЦПК).
43. Достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК).
44. Відповідно до частин 1, 2 статті 89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
45. У справі, яка переглядається, встановлено, що ОСОБА_1 16 вересня 2015 року набула у власність 2/3 часток квартири АДРЕСА_1 , а інша 1/3 частка квартири належала ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Посилаючись на те, що після смерті ОСОБА_2 позивачка понад десять років відкрито та безперервно володіє всією квартирою, утримує її та сплачує комунальні послуги, вважає наявними підстави для визнання за нею права власності на 1/3 частку квартири за набувальною давністю.
46. Встановивши, відсутність умов, передбачених статтею 344 ЦК, зокрема добросовісного заволодіння майном, місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання за позивачкою права власності на спірне майно за набувальною давністю.
47. Колегія суддів апеляційного суду загалом погоджується з висновком місцевого суду про відсутність у позивачки добросовісності заволодіння 1/3 частки спірної квартири, яка належала померлому ОСОБА_2 , оскільки на час такого заволодіння позивачка знала і могла розуміти, що користувалася чужим майном, була обізнана про смерть власника спірної частин квартири та не могла не розуміти про можливу наявність потенційних спадкоємців (набувачів) спірного майна.
48. Відповідно до відомостей зі Спадкового реєстру вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилася.
49. Водночас інформація про спадкоємців, які були зареєстровані разом з спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, в матеріалах справи відсутня.
50. Крім цього, відповідно до вимог статті 1277 ЦК орган місцевого самоврядування зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.
51. Отже, навіть відсутність у померлого власника спадкоємців, не створює для давнісного володільця підстав вважати заволодіння майном правомірним, оскільки законом передбачений спеціальний порядок переходу майна у власність територіальної громади як відумерлої спадщини.
52. Колегія суддів звертає увагу, що за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. 
53. Смерть власника нерухомого майна та відсутність спадкоємців, які могли б прийняти спадщину, не дають особі, яка була обізнана про належність майна померлому, підстав вважати користування чужим майном правомірним та не свідчать про добросовісність володіння у розумінні ст. 344 ЦК (постанова Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі №214/3083/18).
54. Встановлені обставини справи, яка переглядається, свідчать про те, що позивач була обізнана про те, що власником 1/3 частки квартири, на яку вона просить визнати право власності за набувальною давністю, був ОСОБА_2 , тому не можна вважати володіння позивачем спірним майном, яка залишилась після смерті ОСОБА_2 , добросовісним. Смерть ОСОБА_2 та невстановлення спадкоємців, які могли б прийняти спадщину після смерті останнього, не дають позивачу підстав для того, щоб вважати користування чужим майном правомірним.
55. Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про втрату територіальною громадою можливості звернутися до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою через пропуск строку позовної давності, оскільки відповідно до положень статті 267 ЦК сплив позовної давності сам по собі не перешкоджає зверненню до суду та застосовується судом за заявою сторони у спорі.
56. Початок перебігу позовної давності у справах щодо визнання спадщини відумерлою пов`язується з моментом, коли територіальна громада довідалася чи могла довідатися про порушення свого права, а не з датою смерті спадкодавця чи спливом одного року після відкриття спадщини (див. постанову Верховного Суду від 04 березня 2026 року у справі № 203/5130/22).
57. Водночас, сам по собі факт користування позивачами спірною квартирою, утримання її в належному стані, проведення ремонтів, здійснення оплати за житлово-комунальні послуги не є підставою для виникнення у неї права власності на спірне майно за набувальною давністю (див. постанову Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 337/4725/18).
58. Відкрите володіння позивачкою квартирою і використання її для проживання не свідчить про наявність підстав для визнання за нею права власності на майно за набувальною давністю у розумінні статті 344 ЦК (див. постанову Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2019 року у справі № 683/1795/17).
59. Доводи апеляційної скарги про помилковість застування місцевим судом висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 29 травня 2025 року у справі № 127/38548/23, від 15 червня 2023 року у справі № 359/8844/20 та від 21 лютого 2024 року у справі № 756/6953/2017 через відмінність фактичних обставин та правовідносин у цих справах та справи, яка переглядається, колегія суддів апеляційного суду відхиляє, оскільки судом першої інстанції правильно враховані загальні висновки сформульовані Верховним Судом у вказаних справах про застосування статті 344 ЦК щодо наявності сукупності обов`язкових умови для набуття особою права власності на майно за набувальною давністю, які є спільними у спірних правовідносинах.
60. Відмінності окремих фактичних обставин у справах не свідчить про неможливість урахування сформульованого Верховним Судом висновку щодо застосування норми статті 344 ЦК. Визначальним у цьому випадку є те, чи стосується відповідний правовий висновок тієї юридично значущої обставини, яка підлягає встановленню у справі, що переглядається.
61. Наведені апелянтом відмінності у фактичних обставинах справ, які розглядалися Верховним Судом та справи, яка переглядається, не спростовують правильності застосованого місцевим судом правового підходу щодо необхідності добросовісного заволодіння чужим майном.
62. Суд першої інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, та надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, дійшов загалом обґрунтованого висновку про відсутність умов, визначених статтею 344 ЦК, для визнання за позивачкою права власності на 1/3 частину спірного нерухомого майна за набувальною давністю.
63. За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на правильність ухваленого рішення не впливають.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
64. Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК).
65. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина 1 статті 375 ЦПК).
66. Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо розподілу судових витрат
67. Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у судах першої та апеляційної інстанцій, немає.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381–384 ЦПК, Житомирський апеляційний суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Луговський Юрій В`ячеславович, залишити без задоволення.
2. Рішення Романівського районного суду Житомирської області від 26 березня 2026 року у справі № 290/1432/25, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено: 14 вересня 2026 року.
Суддя-доповідач | | К.В. Шалота
Судді | | О. С. Коломієць
| | О. Б. Талько