Миколаївський районний суд Одеської області 

Справа №  508/338/26
Номер проведження 2/508/278/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

27 серпня 2026 року Миколаївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Корсаненкової О.О.
за участю секретаря Каргополець Т.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у селищі Миколаївка Одеської області цивільну справу № 508/338/26 за позовом Березівської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Чернівської сільської ради Березівського району Одеської області до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Земля ЛЕНД» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,
Учасники справи:
представник прокуратури Гасанова О.М.
представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Грєкова Н.П.
представник ТОВ «Земля ЛЕНД» - адвокат Хлєбнікова Н.А.
установив:
У квітні 2026 року керівник Березівської окружної прокуратури Одеської області звернувся до суду з вказаним позовом в інтересах держави в особі Чернівської сільської ради Березівського району Одеської області, в якому просить суд витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади в особі Чернівської сільської ради Березівського району Одеської області земельну ділянку загальною площею 5,7998 га кадастровий номер 5123582200:01:001:1063, яка знаходиться за адресою Одеська область Березівський район Чернівська сільська рада (за межами населеного пункту), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 2771024451235; витребувати з незаконного користування ТОВ «Земля ЛЕНД» на користь територіальної громади в особі Чернівської сільської ради Березівського району Одеської області земельної ділянки загальною площею 5,7998 га кадастровий номер 5123582200:01:001:1063, яка знаходиться за адресою Одеська область Березівський район Чернівська сільська рада (за межами населеного пункту), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 2771024451235; стягнути з відповідачів судові витрати.
Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_2 відповідно до державного акту на право постійного користування землею від 12.09.1994 року було надано у постійне користування земельну ділянку, площею 23,58 га, що розташовану на території Левадівської сільської ради народних депутатів для організації селянського (фермерського) господарства. Після чого ОСОБА_2 16.03.1995 року зареєстроване СФГ «Ілона». 06.11.2019 року останній зареєстрував своє право постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер 5123582200:01:001:0431, площею 23,1994 га. Рішенням № 1 засновника ФГ «Ілона» від 29.04.2017 року вирішено прийняти до складу членів ФГ ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та затверджено нову редакцію статуту ФГ. У подальшому протоколом загальних зборів членів ФГ «Ілона» від 01.04.2021 року до складу членів ФГ внесено ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , вирішено виключити з членів ФГ ОСОБА_5 . 
Рішенням Андрієво-Іванівської сільської ради від 11.10.2021 року № 495 надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий номер 5123582200:01:001:0431, площею 23,1994 га, розташованої на території Андрієво-Іванівської сільської ради, Левадівський старостинський округ Миколаївського району Одеської області. Рішенням Андрієво-Іванівської сільської ради Березівського району Одеської області № 660 від 16.12.2021 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, що перебуває у постійному користуванні ОСОБА_2 для ведення фермерського господарства на території Левадівської сільської ради Миколаївського району Одеської області (за медами населеного пункту) загальною площею – 23,1994 га, яку поділено на 4 земельних ділянки та передано безоплатно у власність для ведення фермерського господарства: ОСОБА_3 , площею 5, 7998 га ріллі, кадастровий номер 5123582200:01:001:1060; ОСОБА_4 , площею 5, 7999 га ріллі, кадастровий номер 5123582200:01:001:1061; ОСОБА_6 , площею 5, 7999 га ріллі, кадастровий номер 5123582200:01:001:1062; ОСОБА_1 , площею 5, 7998 га ріллі, кадастровий номер 5123582200:01:001:1063. Вказаним рішенням було припинено право постійного користування ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер 5123582200:01:001:0431, площею 23,1994 га, що розташована на території Левадівської сільської ради Миколаївського району Одеської області (за межами населеного пункту), яка належить останньому згідно акта на право постійного користування від 12.09.1994 року у зв`язку з розпаюванням.
На підставі цього рішення було зареєстровано право власності громадян на вищезазначені земельні ділянки, зокрема за ОСОБА_1 21.07.2023 року зареєстроване право власності на земельну ділянку загальною площею 5,7998 га з кадастровим номером 5123582200:01:001:1063 (реєстраційний номер 2771024451235). 
Прокурор вважає, що дії осіб –членів ФГ були спрямовані на заволодіння земельними ділянками сільськогосподарського призначення з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства у поза конкурентний спосіб, без проведення земельних торгів.
Після чого протоколом № 1 загальних зборів членів ФГ «Ілона» від 07.08.2023 року було задоволено заяву ОСОБА_6 про вихід з членів ФГ, а також затверджено статут ФГ «Ілона» у новій редакції. Протоколом № 1 загальних зборів членів ФГ «Ілона» від 29.01.2024 року було вирішено припинити діяльність ФГ, 13.01.2026 року було внесено запис про припинення юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Після отримання у власність спірної земельної ділянки ОСОБА_1 без мети ведення фермерського господарства за договором оренди землі від 22.08.2025 року передав її в оренду ПП «Земля» (код ЄДРПОУ 30605763), яке було реорганізоване в ТОВ «Земля ЛЕНД», про що внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 13.01.2026 року. 
Вважає, що ОСОБА_1 , будучи членом ФГ «Ілона», який не є його засновником та не передавав земельну ділянку до цього господарства, незаконно отримав у власність земельну ділянку площею 5,7998 га з кадастровим номером 5123582200:01:001:1063 (реєстраційний номер 277099655235), яка перебувала із 12.09.1994 року у постійному користуванні фермерського господарства, оскільки увійшов до складу членів ФГ після його створення, тому мав право отримати земельну ділянку у власність у загальному порядку, визначеному ст.ст.116, 118 ЗК України. Крім того, рішення Андрієво-Іванівської сільської ради Березівського району Одеської області № 660 від 16.12.2021 року ухвалене із порушенням вимог ст.13, 59 Закону України «Про фермерське господарство» у складі менш, як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради, а саме 14 голосами замість 15 з 23.
Андрієво-Іванівську сільську раду було перейменовано на Чернівську сільську раду, яка представляє Чернівську територіальну громаду, котра є власником спірної земельної ділянки кадастровий номер 5123582200:01:001:0431, площею 23,1994 га, інтереси якої порушені. ОСОБА_1 та ТОВ «Земля ЛЕНД» не є добросовісними набувачами земельної ділянки, оскільки отримали її у власність та користування відповідно без належних правових підстав, тому ця земельна ділянка має бути витребувана з їх незаконного володіння та користування на підставі ст.387 ЦК України.
Ухвалою суду від 08.04.2026 року було задоволено заяву Березівської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Чернівської сільської ради Березівського району Одеської області про забезпечення позову та накладено арешт на земельну ділянку загальною площею 5, 7998 га з кадастровим номером 5123582200:01:001:1063, яка знаходиться на території Чернівської сільської ради Березівського району Одеської області (за межами населеного пункту), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 2771024451235.
Ухвалою суду від 09.04.2026 року було відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого судового засідання. 
27.04.2026 року від представника відповідача ТОВ «Земля ЛЕНД – адвоката Хлєбникової Н.А. надійшов відзив на позов, в якому просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Зазначає, що рішенням Андрієво-Іванівської сільської ради Березівського району Одеської області № 660 від 16.12.2021 року прийнято у відповідності до ч.1 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» тобто більшістю від загального складу ради (14 з 12 необхідних голосів), оскільки у приватну власність передавалася не вільна земельна ділянка комунальної власності, а та, що була у користуванні фізичної особи ОСОБА_2 , тому вимога щодо прийняття рішення 2/3 частини від складу ради у даному випадку не діяла.
09.01.2026 року за рішенням загальних зборів засновників ПП «Земля» останнє було реорганізоване у ТОВ «Земля ЛЕНД», яке є правонаступником ПП. Згідно передавального акту від 09.01.2026 року ТОВ «Земля ЛЕНД» є орендарем, правокористувачем земельних ділянок, які були зареєстровані за ПП «Земля», внесення змін сторони до договору оренди не є обов`язковим.
ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером 5123582200:01:001:1063 за відповідною правовою підставою – рішенням Андрієво-Іванівської сільської ради Березівського району Одеської області № 660 від 16.12.2021 року, яке було прийнято відповідно до норм чинного законодавства. А тому, як власник уклав договір оренди земельної ділянки.
Представник вважає, що позивачем не доведено неправомірність набуття ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку, його доводи зводяться до посилань на порушення, допущені при прийнятті рішення органом місцевого самоврядування. Проте покладення на відповідачів відповідальності за неналежне виконання останнім своїх функцій не відповідає принципу верховенства права та є надмірним індивідуальним тягарем, про що зазначено у правових позиціях ВС у справах №№ 521/8368/15-ц, 199/7375/16-ц, 199/8047/16-ц, 522/14452/15-ц, 522/21850/15-ц, 756/4527/22.
01.05.2026 року на адресу суду з Березівської окружної прокуратури Одеської області в інтересах Чернівської сільської ради надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої просять прийняти її до уваги та позов задовольнити. Окрім раніше зазначеного, посилається на те, що земельна ділянка з кадастровим номером 5123582200:01:001:0431, площею 23,1994 га з цільовим призначенням – для ведення фермерського господарства була надана у постійне користування ОСОБА_2 , а іншим членам СФГ, в тому числі ОСОБА_1 , не передавалась. 12.03.2021 року було зареєстроване право власності на цю земельну ділянку за Андрієво-Іванівською сільською радою. Рішення Андрієво-Іванівської сільської ради Березівського району Одеської області № 660 від 16.12.2021 року у порушення вимог ст.118 ЗК України прийняте на підставі заяви ОСОБА_2 , за відсутності заяв осіб, яким такі земельні ділянки передані у власність, у тому числі відповідача, що свідчить про відсутність правових підстав для вирішення питання про надання у власність спірної земельної ділянки. Отже вказане рішення прийняте в порушення вимог ст.ст.13, 59 Закону України «Про фермерське господарство», ст. 118 ЗК України. 
Звернуто увагу на те, що після отримання у власність земельних ділянок для ведення фермерського господарства ОСОБА_1 та інші члени ФГ прийняли рішення про припинення господарства. 
З моменту реєстрації фермерського господарства та набуття статусу юридичної особи обов`язки землекористувача здійснює ФГ, а не громадянин, якому надавалась відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства, що слідує з норм ст.12 Закону України «Про фермерське господарство» та правових позицій ВП ВС, викладених у справах №№ 633/408/18, 922/989/18, 922/1830/19. 
Оскільки земельна ділянка із кадастровим номером 5123582200:01:001:0431, площею 23,1994 га з цільовим призначенням – для ведення фермерського господарства була надана у постійне користування ОСОБА_2 , яким і було 16.03.1995 року створено ФГ «Ілона», а ОСОБА_1 така земельна ділянка у постійне користування не передавалась, його лише 01.04.2021 року було включено до членів ФГ, останній згідно із законом не був наділений правом на отримання у приватну власність земельної ділянки вказаного фермерського господарства, а тому є недобросовісним набувачем новоутвореної внаслідок її поділу земельної ділянки з кадастровим номером 5123582200:01:001:1063. Вказана земельна ділянка незаконно вибула з комунальної власності Чернівської сільської ради. Воля територіальної громади як власника землі може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та безпосереднім інтересам територіальної громади. Розпорядження сільською радою земельною ділянкою всупереч вимогам законодавства не може вважатися вираженням волі територіальної громади, як і твердження такої ради про законність прийнятого рішення. Ефективним способом захисту порушених прав позивача є саме витребування земельної ділянки у нового володільця, за яким зареєстровано право власності на неї, що забезпечить введення у володіння майном власника, із володіння якого це майно вибуло незаконно. 
Після набуття ОСОБА_1 права власності на оспорювану земельну ділянку, фермерське господарство нею не створено, а передано землю в оренду підприємству, діяльність якого не пов`язана із фермерським господарством. ПП «Земля», яке було реорганізоване у ТОВ «Земля ЛЕНД» не мають статусу фермерського господарства, земельну ділянку отримало для сільськогосподарського використання, що слідує з п.15 договору оренди, що є використанням земельної ділянки не за її цільовим призначенням, про що зазначено у правових позиціях ВС у справах №№908/1550/19, 905/5/21.
Отже, ТОВ «Земля ЛЕНД» є недобросовісним тимчасовим володільцем, тому витребування з його незаконного користування спірної земельної ділянки є ефективним способом захисту порушеного права та не вимагає визнання недійсним договору оренди (правова позиція ВС у справі № 672/362/20). 
У даному випадку втручання держави у право на мирне володіння відповідачів земельною ділянкою є законним, оскільки здійснюється на підставі ст.387 ЦК України, має легітимну мету контролю за використанням майна за його цільовим призначенням, є виправданим, оскільки здійснюється з метою забезпечення повернення до комунальної власності земельної ділянки, незаконно переданої у приватну власність.
Підготовче судове засідання від 06.05.2026 року було відкладено за клопотання представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Грєкової Н.П., оскільки кінцевою датою подання відзиву є 11.05.2026 року.
11.05.2026 року у системі «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Грєкової Н.П. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого у задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі та скасувати арешт, накладений на земельну ділянку. 
В обґрунтування зазначила, що 1) ОСОБА_1 рішенням Андрієво-Іванівської сільської ради Березівського району Одеської області № 660 від 16.12.2021 року було передано у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером 5123582200:01:001:1063, площею 5,7998 га, для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення, яка була утворена у результаті поділу земельної ділянки із кадастровим номером 5123582200:01:001:0431, що належала ОСОБА_2 на праві постійного користування після припинення цього права. Припинення права постійного користування земельною ділянкою при поділі відбувається через припинення існування початкової ділянки єдиного об`єкта, нові ділянки при цьому реєструються як нові об`єкти, що вимагає переоформлення прав відповідно до ст.141 ЗК України. Тому посилання прокурора, що надання ОСОБА_1 земельної ділянки є незаконним без припинення попереднім власником права користування є безпідставним. 
2) Посилаючись на правові позиції ВП ВС у справах №№ 688/2908/16-ц, 923/196/20, 669/927/16-ц, 610/1030/18, 233/4365/18, 200/606/18, 359/3373/16-ц, 914/2618/16, 908/976/19, вважає, що прокурором не доведено, що ОСОБА_1 є недобросовісним набувачем, який знав або міг знати про порушення порядку реалізації майна.
3) Представником зазначено, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо
особа - добросовісний набувач - внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ Rysovskyy v. Ukraine, від 20 жовтня 2011 року, заява №29979/04, Kryvenkyy v. Ukraine, від 16 лютого 2017 року, заява № 43768/07). Тобто прокурором повинно бути забезпечено і підтверджено на момент подачі віндикаційного позову наявність коштів для виплати компенсації особі, чиї права зачіпаються.
14.05.2026 року на адресу суду з Березівської окружної прокуратури Одеської області в інтересах Чернівської сільської ради надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої просять прийняти її до уваги та позов задовольнити. Окрім раніше зазначеного, посилається на те, що в силу об`єктивних, явних та документально підтверджених даних ОСОБА_1 усвідомлював, що порушив встановлений законодавством порядок отримання у власність землі, що ставить його добросовісність під час набуття спірної земельної ділянки у власність під обґрунтований сумнів (постанови ВП ВС у справах №№ 200/606/18, 372/2180/15-ц, 469/1203/15-ц, № 469/1393/16-ц)
ОСОБА_1 фермерське господарство не створено та не зареєстровано, а також останній передав в оренду вищевказану земельну ділянку приватному підприємству, діяльність якого не пов`язана із веденням фермерського господарства. Створення фермерського господарства громадянином України передбачає визначену законом послідовність дій, а земельні ділянки надаються саме для створення фермерського господарства, а не для іншої цілі (правовий висновок ВП ВС у справі № 633/408/18)
Дії первинного набувача ОСОБА_1 і ТОВ «Земля ЛЕНД» щодо набуття спірної земельної ділянки не можна вважати добросовісними, а тому є обґрунтовані підстави для витребування у
власність територіальної громади в особі Чернівської сільської ради спірної ділянки на підставі ст. 387 ЦК України як у недобросовісного набувача. У даному випадку втручання держави у право на
мирне володіння не порушено.
Підготовче судове засідання від 20.05.2026 року було відкладено за клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Грєкової Н.П. через зайнятість у заздалегідь призначеному іншому судовому засіданні.
22.05.2026 року від представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Грєкової Н.П. надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі та скасувати арешт, накладений на спірну земельну ділянку. Окрім раніше зазначеного, посилається на те, що судова практика чітко розділяє внутрішні процедури ради та дії громадянина: відсутність обов`язку контролю: пересічний громадянин або компанія не зобов`язані (і часто не мають технічної можливості) перевіряти протоколи лічильної комісії, легітимність електронного голосування чи кворум під час сесії;
довіра до офіційного документа: особа отримує на руки готове рішення за підписом міського голови та з гербовою печаткою. Вона має повне право довіряти легітимності цього документа (принцип «правомірних очікувань» та «належного урядування»); провина ради: порушення процедури підрахунку голосів — це виключна провина головуючого, секретаря або лічильної комісії ради, а не особи, яка подала заяву на землю; ризик помилки лежить на державі: ризики будь-якої помилки державного органу або органу місцевого самоврядування (міської ради) мають покладатися на
саму державу; помилки не виправляються за рахунок громадян: держава чи громада не
можуть виправляти свої процедурні промахи, просто відбираючи майно у людини, яка законно покладалася на легітимність дій влади (правова позиція ВП ВС у справі 912/2797/21).
Волевиявлення територіальних громад як суб`єктів комунальної власності на розпорядження належними їм земельними ділянками здійснюється через відповідні органи місцевого самоврядування. Спірна земельна ділянка з кадастровим номером 5123582200:01:001:1063, площею 5,7998 га була передана у власність ОСОБА_1 відповідно до рішенням Андрієво-Іванівської сільської ради від 16.12.2021 за № 660. Таким чином, вказана земельна ділянка вибула з комунальної власності Андрієво-Іванівської територіальної громади з її волі, що діяла від імені вказаної територіальної громади. Саме на Андрієво-Іванівську сільську раду покладався обов`язок здійснити перевірку наявності відповідних
підстав для передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки. Оскільки остання набула земельну ділянку з кадастровим номером 5123582200:01:001:1063 площею 5,7998 га у свою власність як добросовісний набувач та вказана земельна ділянка вибула з власності територіальної громади з її волі, відсутні передбачені частиною першою статті 388 ЦК України підстави для витребування у ОСОБА_1 спірної земельної ділянки.
Прокуратурою при подачі позову було лишено поза увагою порушення Андрієво-Іванівською сільською радою «принципу належного урядування», що полягає в недотриманні встановлених самою державою процедур, та не може бути підставою для позбавлення особи прав на майно, що було отримано в результаті відповідних порушень з боку державних органів. Виходячи зі змісту позову саме внаслідок порушення Андрієво-Іванівської сільську раду відповідних вимог закону спірна
земельна ділянка була безоплатно передана у власність ОСОБА_1 тому прокурором обрано не належний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови в позовних вимогах в цілому.
04.06.2026 року на адресу суду з Березівської окружної прокуратури Одеської області в інтересах Чернівської сільської ради надійшли пояснення на заперечення, у яких зазначено, що ОСОБА_1 є недобросовісним набувачем спірної земельної ділянки, тому положення ч.5 ст.390 ЦК України застосуванню не підлягають. За сталою судовою практикою відповідачем у справах цієї категорії є особа, яка на момент подання позову фактично володіє майном без підстав, передбачених законом,
адміністративним актом чи договором. Як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок поділу та об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб, зокрема і шляхом витребування цих ділянок (постанова від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19). У пунктах 11.6, 11.7 постанови від 20.06.2023 року у справі № 633/408/18 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у разі державної реєстрації права власності за новим володільцем (відповідачем), власник, який вважає свої
права порушеними, має право пред`явити позов про витребування відповідного майна, що є належним способом захисту порушеного права.
Ухвалою суду від 04.06.2026 року було призначено судовий розгляд справи по суті.
Судове засідання від 17.06.2026 року було відкладено за клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Грєкової Н.П. про її неможливість брати участь у судовому засіданні у зв`язку із службовим відрядженням.
27.07.2026 від представника ТОВ «Земля ЛЕНД» - адвоката Хлєбнікової Н.А. надійшли письмові судові дебати, в яких просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що дана справа повинна розглядатись в межах господарського судочинства, з огляду на заявлені вимоги, характер спірних правовідносин та суб`єктний склад учасників справи. Зазначає, що обраний прокурором спосіб захисту у вигляді віндикаційного позову не є належним та ефективним, оскільки його задоволення не призведе до реального відновлення порушеного права у тому
стані, в якому воно існувало до порушення. Звертає увагу суду, що віндикація – це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця), з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Водночас заявлений віндикаційний позов спрямований виключно на витребування земельної ділянки від останніх набувачів. Водночас при цьому не вирішується питання щодо відновлення права постійного користування ОСОБА_2 , яке було припинене на підставі рішення органу місцевого самоврядування. Отже, у разі задоволення позовних вимог наслідком буде припинення права власності у нинішніх власників та витребування і подальша реєстрація чотирьох новоутворених земельних ділянок за територіальною громадою. Однак таке рішення суду не відновить право постійного користування ОСОБА_2 , яке було припинене на підставі рішення органу місцевого самоврядування. Тобто первісний правовий стан, який існував до прийняття рішення Андрієво-Іванівської сільської ради Березівського району Одеської області від 16.12.2021 року №660, не буде відновлено. Поновити таке право можна тільки заявивши окрему вимогу щодо поновлення права постійного користування ОСОБА_2 на підставі рішення Миколаївської районної ради народних депутатів Миколаївського району Одеської області від 29 липня 1994 року № 14, яким йому було надано земельну ділянку площею 23,58 га, яка розташована на території Левадівської сільської ради народних депутатів. Також зазначає, що до участі у справі не залучено ОСОБА_2 , хоча рішення у даній справі прямо впливатиме на обсяг його прав
та обов`язків. У випадку задоволення віндикаційного позову та застосування наслідків відновлення первісного стану, спірна земельна ділянка повинна бути повернута не лише формально у власність територіальної громади, а й має бути вирішене питання щодо відновлення права постійного користування особи, яка була первісним титульним володільцем. 
29.07.2026 року від представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Грєкової Н.П. надійшла заява, в якій просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі та скасувати арешт, накладений на спірну земельну ділянку. Окрім раніше зазначеного, посилається на те, що позивачем неправильно визначений склад учасників справи, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Так, у разі, якщо державний орган або орган місцевого самоврядування діє або приймає рішення всупереч закону та інтересам Українського народу, прокурор має право діяти на захист порушених інтересів держави шляхом подання відповідного позову до суду. В цьому випадку органи, які прийняли рішення чи вчинили дії, що, на думку прокурора, порушують інтереси держави, набувають статусу відповідача. Орган державної влади (або місцевого самоврядування), який порушив
права держави чи територіальної громади прийняттям незаконного рішення від імені відповідного суб`єкта права, не може (в силу відсутності повноважень на захист) та не повинен (з огляду на відсутність спору з іншим учасником цивільних правовідносин) бути позивачем за позовом прокурора, спрямованим на оскарження незаконного рішення цього ж органу та
відновлення порушених прав і законних інтересів держави чи територіальної громади. В процесуальному аспекті орган, який прийняв такий акт, не має зацікавленості у задоволенні позовних вимог, відстоюючи правомірність своїх дій, що суперечить правовому статусу позивача. Водночас доведення правомірності дій, які оспорюються позивачем, забезпечується процесуальними повноваженнями відповідача. Про зазначене йдеться у правовій позиції ВС у справі № 638/18374/23. Зазначає, що прокуратурою не було дотримано порядку та подачі позову в порядку віндикації та забезпечено грошових коштів в якості компенсації ОСОБА_1 , якщо позов буде задоволено, що в свою чергу свідчить про неможливість розгляду позовної заяви по суті.
Судове засідання від 05.08.2026 року було відкладено через неявку усіх учасників за клопотанням Березівської окружної прокуратури Одеської області про відкладення судового розгляду.
Представник прокуратури в судовому засіданні просила позов задовольнити із раніше зазначених підстав.
Представник Чернівської сільської ради в судове засідання не з`явився, заявами від 03.08.2026 року та 27.08.2026 року просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. 
Представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Грєкової Н.П. у судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити з підстав, зазначених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив.
Представник ТОВ «Земля ЛЕНД» - адвокат Хлєбнікова Н.А. у судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити з підстав, зазначених у відзиві.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини:
Так, згідно з Державним актом на право постійного користування землею від 12.09.1994 року, виданим на підставі рішення ІІ сесії 22 скликання Левадівської сільської Ради народних депутатів Миколаївського району Одеської області від 29.07.1994 року, ОСОБА_2 надано у постійне користування земельну ділянку для організації селянського (фермерського) господарства площею 23,58 га в межах згідно з планом, що розташована на території Левадівської сільської Ради народних депутатів (т.1 а.с.32).
16.03.1995 року ОСОБА_2 було зареєстроване Селянське (фермерське) господарство «Ілона» код ЄДРПОУ 22509520 для вирощування зернових та технічних культур, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб, осіб-підприємців та громадських формувань (т.1 а.с.74-75).
Рішенням № 1 засновника фермерського господарства «Ілона» від 28.04.2017 року вирішено прийняти в склад членів ФГ «Ілона» ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та затверджено нову редакцію Статуту ФГ «Ілона» (т.1 а.с.76-80)
За інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 19.11.2019 року за ОСОБА_2 06.11.2019 року було зареєстроване право постійного користування земельною ділянкою комунальної власності кадастровий номер 5123582200:01:001:0431, площею 23, 1994 га для ведення селянського (фермерського) господарства, яка розташована на території Левадівської сільської ради Миколаївського району Одеської області (т.1 а.с.33).
Протоколом загальних зборів членів ФГ «Ілона» від 01.04.2021 року до складу членів ФГ внесено ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , виключено з членів ФГ ОСОБА_5 (т.1 а.с.81).
За заявою ОСОБА_2 було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки 512358220:01:001:0431 для ведення фермерського господарства, на території Левадівської сільської ради Миколаївського району Одеської області (т.1 а.с.36-42).
Відповідно до заяви від 11.11.2021 року, посвідченої приватним нотаріусом Подільського районного нотаріального округу Одеської області Бобошко Н.Є. та зареєстрованої у реєстрі за № 1609, ОСОБА_2 надав свою згоду на поділ земельної ділянки розміром 23,1994 га кадастровий номер 512358220:01:001:0431, що знаходиться на території Левадівської сільської ради Миколаївського району Одеської області для ведення селянського (фермерського) господарства, на підставі державного акту на право постійного користування землею від 12.09.1994 року, та присвоєння окремих кадастрових номерів, та згоду на видачу документів, що підтверджують право власності, згідно плану поділу земельної ділянки. План поділу земельної ділянки є невід`ємною частиною цієї заяви (т.1 а.с.41).
Рішенням Андрієво-Іванівської сільської ради від 11.10.2021 року № 495 надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий номер 5123582200:01:001:0431, площею 23,1994 га, розташованої на території Андрієво-Іванівської сільської ради, Левадівський старостинський округ Миколаївського району Одеської області (т.1 а.с.42) 
З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5117521472021 від 06.12.2021 року вбачається, що земельна ділянка площею 5, 7998 га ріллі, кадастровий номер 5123582200:01:001:1063 відноситься до комунальної власності (т.1 а.с.24).
07.12.2021 року ОСОБА_2 звернувся до голови Андрієво-Іванівської сільської ради Гвоздіка О.М. із заявами про затвердження технічної документації землеустрою щодо поділу земельної ділянки 5123582200:01:001:0431 для ведення фермерського господарства на території Левадівської сільської ради Миколаївського району Одеської області та передачу у власність із земель комунальної власності земельних ділянок для ведення фермерського господарства членам фермерського господарства «Ілона»: ОСОБА_3 , площею 5, 7998 га ріллі, кадастровий номер 5123582200:01:001:1060; ОСОБА_4 , площею 5, 7999 га ріллі, кадастровий номер 5123582200:01:001:1061; ОСОБА_6 , площею 5, 7999 га ріллі, кадастровий номер 5123582200:01:001:1062; ОСОБА_1 , площею 5, 7998 га ріллі, кадастровий номер 5123582200:01:001:1063 (т.1 а.с.43).
16.12.2021 року було проведено засідання двадцятої сесії VIII скликання Андрієво-Іванівської сільської ради Березівського району Одеської області, у якому проводилось голосування за прийняття проекту рішення «Про затвердження проекту землеустрою щодо поділу земельних ділянок для ведення фермерського господарства на території Андрієво-Іванівської сільської ради за основу. За підсумками голосування: «за» - 14, «проти» - 0, «утримались» - 5. Вирішено: рішення №660 VIII скликання, що підтверджується протоколом засідання 20 сесії VІІІ скликання Андрієво-Іванівської сільської ради Березівського району Одеської області від 16.12.2021 року, порядком денним (п.16) та протоколом поіменного голосування від 16.12.2021 року (т.1 а.с. 47-50, 51).
Рішенням Андрієво-Іванівської сільської ради Березівського району Одеської області № 660 від 16.12.2021 року 1) затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, що перебуває у постійному користуванні ОСОБА_2 для ведення фермерського господарства на території Левадівської сільської ради Миколаївського району Одеської області (за межами населеного пункту) загальною площею – 23,1994 га, яку поділено на 4 земельних ділянки;
2) припинено право постійного користування ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер 5123582200:01:001:0431, площею 23,1994 га, що розташована на території Левадівської сільської ради Миколаївського району Одеської області (за межами населеного пункту), яка належить останньому згідно акта на право постійного користування від 12.09.1994 року у зв`язку з розпаюванням. 
3) передано безоплатно у власність для ведення фермерського господарства: ОСОБА_3 , площею 5, 7998 га ріллі, кадастровий номер 5123582200:01:001:1060; ОСОБА_4 , площею 5, 7999 га ріллі, кадастровий номер 5123582200:01:001:1061; ОСОБА_6 , площею 5, 7999 га ріллі, кадастровий номер 5123582200:01:001:1062; ОСОБА_1 , площею 5, 7998 га ріллі, кадастровий номер 5123582200:01:001:1063 (т.1 а.с.51).
На підставі цього рішення було зареєстровано право власності громадян на вищезазначені земельні ділянки, зокрема за ОСОБА_1 21.07.2023 року зареєстроване право власності на земельну ділянку загальною площею 5,7998 га з кадастровим номером 5123582200:01:001:1063 для ведення фермерського господарства (реєстраційний номер 277099655235) (т.1 а.с.23). 
Протоколом № 1 загальних зборів членів ФГ «Ілона» від 07.08.2023 року було задоволено заяву ОСОБА_6 про вихід з членів ФГ, а також затверджено статут ФГ «Ілона» у новій редакції (т.1 а.с.82-85, 86-90). 
Протоколом № 1 загальних зборів членів ФГ «Ілона» від 29.01.2024 року було вирішено припинити діяльність ФГ (т.1 а.с.91-92).
20.08.2025 року було внесено запис про припинення юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.1 а.с.74).
22.08.2025 року між ОСОБА_1 та ПП «Земля» укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого в оренду передана земельна ділянка, загальною площею 5, 7998 га з кадастровим номером 5123582200:01:001:1063, яка знаходиться на території Левадівської сільської ради Миколаївського району Одеської області, для ведення фермерського господарства строком на 11 років із сплатою орендної плати не менше 3% від нормативної грошової оцінки – 210 918, 97 грн. (т.1 а.с.25-27). Відомості про оренду було зареєстровано 28.08.2025 року (т.1 а.с.23).
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань приватне підприємство «Земля» 13.01.2026 року було реорганізовано у товариство з обмеженою відповідальністю «Земля ЛЕНД», види діяльності вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами (т.1 а.с.93).
24.02.2025 року було зареєстровано кримінальне провадження за № 4202516226000004 за фактом встановленого підроблення службовою особою рішень 20 сесії VІІІ скликання Андрієво-Іванівської сільської ради Березівського району Одеської області № 658 та № 660 від 16.12.2021 року щодо передачі у приватну власність земельних ділянок за ч.1 ст.366 КК України (т.1 а.с.31 зворот).
Рішенням Андрієво-Іванівську сільської ради № 1140 від 21.11.2024 року Андрієво-Іванівську сільську раду було перейменовано на Чернівську сільську раду, яка представляє Чернівську територіальну громаду (т.1 а.с.72-73).
За відповіддю № 759 від 17.06.2025 року та довідками Чернівської сільської ради від 16.06.2025 року, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані та проживають на території Чернівської сільської ради АДРЕСА_1 . Не набували права на земельну частку (пай) до прийняття рішення сільської ради від 16.12.2021 року № 660. ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 на території Чернівської сільської ради НЕ зареєстровані та НЕ проживають (т.1 а.с.56-58)
З відповіді ГУ ДПС в Одеській області від 08.08.2025 року вбачається, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 не перебувають на обліку як ФОП (т.1 а.с. а.с.62-64).
З урахуванням викладеного судом установлено, що між сторонами виникли спірні земельні правовідносини, пов`язані із приватизацією земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства за рахунок земельної ділянки, що перебувала на праві постійного користування у фермерського господарства, з подальшим переданням такої земельної ділянки в оренду.
Щодо представництва прокурором інтересів держави суді суд зазначає наступне:
Березівською окружною прокуратурою на адресу Чернівської сільської ради скеровано лист від 29.12.2025 року № 54-4348ВИХ-25 про наявні підстави для вжиття заходів цивільно-правового характеру щодо витребування у комунальну власність спірної земельної ділянки.
У відповідь на лист окружної прокуратури орган місцевого самоврядування (лист № 43 від 13.01.2026 року) повідомив, що ним заходи претензійно-позовного характеру щодо витребування земельної ділянки з володіння ФГ «Земля ЛЕНД» не вживались.
Посилання представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Грєкової Н.П. на те, що вказане повідомлення не є належним доказом суд вважає необґрунтованим, оскільки воно безпосередньо стосується предмету доказування та має інше значення для розгляду цієї справи, а також відповідає положенням ст.77 ЦПК України.
Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.
Посилання представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Грєкової Н.П. на те, що Чернівська сільська рада не є належним позивачем у справі, про що йдеться у правовій позиції ВС у справі № 638/18374/23, суд вважає необґрунтованими, оскільки у зазначеній справі орган місцевого самоврядування заперечував проти позову прокурора, заявленого в його інтересах. У справі ж, що розглядається, Чернівська сільська рада підтримує заявлений прокурором позов та просить його задовольнити, про що свідчать також заяви від 30.03.2026 року, 17.06.2026 року (т.1 а.с.96 зворот, т.2 а.с.147). 
Разом із тим, саме не вжиття Чернівською сільською радою заходів щодо повернення спірної земельної ділянки до територіальної громади стало підставою для звернення до суду прокурора. 
Відносини, пов`язані із створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються Конституцією України, ЗК України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України.
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про фермерське господарство» (у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) землі фермерського господарства можуть складатися із: 1) земельних ділянок, що належать громадянам України - членам фермерського господарства на праві власності, користування; 2) земельних ділянок, що належать фермерському господарству на праві власності, користування. Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.
За вимогами ч. 1 ст. 5 Закону України «Про фермерське господарство» право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство.
Членами фермерського господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 14-річного віку, інші члени сім`ї, родичі, які об`єдналися для спільного ведення фермерського господарства, визнають і дотримуються положень установчого документа фермерського господарства. Членами фермерського господарства не можуть бути особи, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом). При створенні фермерського господарства одним із членів сім`ї інші члени сім`ї, а також родичі можуть стати членами цього фермерського господарства після внесення змін до його установчого документа. (ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про фермерське господарство»).
При цьому згідно зі ст. 8 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.
Нормами Закону України «Про фермерське господарство» запроваджений механізм, за яким земельна ділянка спочатку надається в оренду (користування) громадянину з метою здійснення підприємницької діяльності (для ведення фермерського господарства), проте останній може використовувати її лише шляхом створення фермерського господарства як форми здійснення своєї підприємницької діяльності.
Зазначене дає змогу констатувати, що створенню фермерського господарства передує, по-перше, бажання й ініціатива громадянина здійснювати підприємницьку діяльність на власний ризик саме у такій формі з метою отримання прибутку та, по-друге, вирішення питання про отримання земельної ділянки для ведення фермерського господарства у власність та/або користування, що є необхідною умовою реалізації ним права на створення такого фермерського господарства, а також державної реєстрації останнього як юридичної особи. Створення фермерського господарства громадянином України передбачає визначену законом послідовність дій, а земельні ділянки надаються саме для створення фермерського господарства, а не для іншої цілі.
Після укладення громадянином договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства та створення цим громадянином фермерського господарства права й обов`язки користувача (орендаря) такої земельної ділянки за договором оренди землі переходять від громадянина до фермерського господарства з дня проведення його державної реєстрації (подібні висновки неодноразово викладались Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 13.03.2018 року у справі № 348/992/16-ц, від 22.08.2018 року у справі № 606/2032/16-ц, від 31.10.2018 року у справі № 677/1865/16-ц, від 27.03.2019 року у справі № 574/381/17-ц, від 26.06.2019 у справі № 628/778/18, від 02.10.2019 року у справі № 922/538/19).
Отже, з моменту реєстрації фермерського господарства та набуття статусу юридичної особи обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства (аналогічний висновок викладено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 року у справі № 922/989/18).
Крім того, у відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа (голова чи керівник фермерського господарства), а фермерське господарство як юридична особа (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 615/2197/15-ц та від 30.06.2020 у справі № 927/79/19).
Частина 1 ст. 32 ЗК України (у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) передбачає, що громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 Закону України «Про фермерське господарство» члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю). Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю).
За правилами ч. 1, 3 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Приписами ч. 1, 6 ст. 118 ЗК України визначено, що громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.
З аналізу наведених норм матеріального права слід дійти висновку, що для реалізації права на приватизацію землі, визначеного ст. 32 ЗК України та ст. 13 Закону України «Про фермерське господарство», фізична особа - майбутній засновник фермерського господарства - повинен попередньо отримати земельну ділянку в користування для створення фермерського господарства.
Якщо особа увійшла до складу членів фермерського господарства після його створення, тобто не отримавши для такого створення земельної ділянки, то вона не має права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки, яка перебуває у користуванні цього фермерського господарства. Для отримання земельної ділянки у власність вона має звертатися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в загальному порядку, визначеному ст.116,118 ЗК України.
Земельна ділянка, що перебуває у користуванні фермерського господарства, може бути передана у власність фізичній особі - члену цього господарства, лише після припинення прав останнього на таку ділянку.
Отже, член фермерського господарства, який отримав земельну ділянку у користування для створення фермерського господарства і раніше не набув права на земельну частку (пай), може цю (отриману ним) земельну ділянку приватизувати у межах розміру земельної частки (паю) за умови припинення права користування нею фермерським господарством. Якщо ж член фермерського господарства не отримував у користування земельну ділянку для його створення, а лише увійшов до складу членів цього господарства, він має право отримати у власність земельну ділянку у передбаченому законом розмірі, проте в загальному порядку, зокрема із земель, які не перебувають у власності чи користуванні фермерського господарства (відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верхового Суду від 20.06.2023 року у справі № 633/408/18).
За положеннями ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Відповідно до ст.14 Конституції України та ч.1 ст.1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
На підставі ст. 6 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Статтею 19 Конституції України та статтею 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України. Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно- правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.
Частиною 1 статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україно» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Згідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
У п. а) ч. 1 ст. 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» закріплено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад.
Відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» під час відчуження об`єктів комунальної власності воля територіальної громади, як власника майна, оформлюється рішенням органу місцевого самоврядування.
В силу вимог ч.2 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.
Рішення ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність (крім земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, та випадків передачі земельної ділянки власнику розташованого на ній жилого будинку, іншої будівлі, споруди) приймається не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради.
Судом встановлено, що загальний склад Андрієво-Іванівської сільської ради станом на день прийняття рішення № 660 від 16.12.2021 року становив 23 депутати, а за прийняття цього рішення проголосували «за» 14 депутатів, 4 депутати утримались, 1 депутат не голосував на підставі заяви про можливий конфлікт інтересів, 3 депутатів були відсутні на засіданні.
За математичним визначенням дві третини від 23 голосів становить 15,33 (23:3 х 2), тому, виходячи із вимоги Закону щодо його прийняття не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради, а кожен депутат має один голос, рішення вважається ухваленим, якщо за нього проголосувало мінімум 16 депутатів сільської ради, оскільки 15 голосів становить менше ніж дві третини необхідних голосів від загального складу ради.
Зазначене повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яку викладено у постанові від 05 лютого 2019 року по справі № 826/2184/17, де вирішувалось питання формування єдиної правозастосовчої практики стосовно правомочності засідання у випадку, якщо на ньому присутні не менше двох третин від його складу. У цій справі суд вказав, що за математичним (арифметичним) визначенням дві третини від 11 становить 7,3333 (11:3 х 2). При приведенні цього числа до цілого за математичними правилами воно підлягає округленню в бік зменшення, тобто до 7. Велика Палата Верховного Суду у вказаному рішенні дійшла висновку про те, що застосування правил математичного округлення до найближчого натурального числа при визначенні кількості осіб для прийняття відповідного рішення є необґрунтованим, оскільки встановлений імперативний мінімум кількісного складу для правомочності засідання (дві третини), повинні бути на такому засіданні присутні більше 7 осіб, тому засідання правомочними є при присутності не менше 8 осіб з 11. При цьому, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що аналогічний підхід до визначення кворуму був застосований у рішенні Ради суддів України від 07 лютого 2018 року № 10 щодо тлумачення словосполучення «не менше двох третин від складу суду», відповідно до якого кількість членів, яка дорівнює або перевищує математичну величину двох третин, є цілим натуральним числом.
Суд, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, вважає, що саме по собі порушення процедури прийняття акту не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, у зв`язку з чим слушними є доводи представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Грєкової Н.П. з цього приводу.
При цьому посилання представника відповідача ТОВ «Земля ЛЕНД – адвоката Хлєбникової Н.А. на те, що рішенням Андрієво-Іванівської сільської ради Березівського району Одеської області № 660 від 16.12.2021 року прийнято у відповідності до ч.1 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» тобто більшістю від загального складу ради (14 з 12 необхідних голосів), оскільки у приватну власність передавалася не вільна земельна ділянка комунальної власності, а та, що була у користуванні фізичної особи ОСОБА_2 , тому вимога щодо прийняття рішення 2/3 частини від складу ради у даному випадку не діяла, суд вважає необґрунтованими.
Спірна земельна ділянка була передана відповідачу саме з комунальної власності, що підтверджується технічною документацією землеустрою щодо поділу земельної ділянки 5123582200:01:001:0431, витягом із Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 06.12.2021 року та іншими письмовими доказами, дослідженими судом. 
Вказана земельна ділянка перебувала у користуванні фермерського господарства після його організації, а не у користуванні громадянина, як зазначила представник. 
Право власності повинно набуватися виключно відповідно до закону, а реалізація повноважень ради має здійснюватися з дотриманням вимог законодавства. Воля територіальної громади як власника земель комунальної власності може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам цієї територіальної громади.
За фактом підроблення службовою особою рішень 20 сесії VІІІ скликання Андрієво-Іванівської сільської ради Березівського району Одеської області № 658 та № 660 від 16.12.2021 року щодо передачі у приватну власність земельних ділянок триває досудове розслідування кримінального провадження за № 4202516226000004 від 24.02.2025 року із правовою кваліфікацією ч.1 ст.366 КК України (т.1 а.с.30 зворот).
Разом із тим, суд не може надати належну оцінку вказаним обставинам, оскільки до теперішнього часу відсутній обвинувальний вирок щодо будь-якої особи, протиправність дій якої було б встановлено у зазначеному кримінальному провадженні.
За встановлених обставин, суд оперує тільки тими обставинами, що були встановлені із повідомлених сторонами у відповідних зверненнях до суду та поданих ними письмових доказів, що безпосередньо були досліджені в ході розгляду даної справи.
Як установлено судом із фактичних обставин справи, засновником СФГ «Ілона» (дата державної реєстрації 16.03.1995 року), якому згідно з Державним актом на право постійного користування землею від 12.09.1994 року, було надано у постійне користування земельну ділянку площею 23,58 га в межах згідно з планом, що розташована на території Левадівської сільської Ради народних депутатів, був ОСОБА_2 .
Після створення фермерського господарства, тобто з 16.03.1995 року саме останнє стало користувачем вказаної земельної ділянки.
Рішенням № 1 засновника ФГ «Ілона» ОСОБА_2 від 29.04.2017 року було вирішено прийняти до складу членів ФГ ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та в подальшому протоколом загальних зборів членів ФГ «Ілона» від 01.04.2021 року до складу членів ФГ було додатково внесено ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та виключено з членів ФГ ОСОБА_5 . 
Після цього ОСОБА_2 звернувся до Андрієво-Іванівської сільської ради із заявами про надання дозволу на розробку, а згодом затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий номер 5123582200:01 :001 :0431. 
У заяві від 07.12.2021 року ОСОБА_2 , як голова ФГ «Ілона», просить передати у власність із земель комунальної власності земельні ділянки для ведення фермерського господарства ОСОБА_3 , площею 5, 7998 га ріллі, кадастровий номер 5123582200:01:001:1060; ОСОБА_4 , площею 5, 7999 га ріллі, кадастровий номер 5123582200:01:001:1061; ОСОБА_6 , площею 5, 7999 га ріллі, кадастровий номер 5123582200:01:001:1062; ОСОБА_1 , площею 5, 7998 га ріллі, кадастровий номер 5123582200:01:001:1063 (т.1 а.с.43 зворот).
Рішенням Андрієво-Іванівської сільської ради № 660 від 16.12.2021 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий номер , котра перебувала у користуванні ФГ «Ілона» площею 23, 1994 га в межах згідно з планом, що розташована на території Левадівської сільської Ради народних депутатів, припинено право постійного користування засновника фермерського господарства ОСОБА_2 на цю земельну ділянку та передано у власність у тому числі ОСОБА_1 земельної ділянки площею 5,7998 га, кадастровий номер 5123582200:01:001:1063, право власності зареєстроване 21.07.2023 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
При цьому, право ФГ «Ілона» на користування земельною ділянкою кадастровий номер 5123582200:01 :001 :0431 вказаним рішенням припинено не було.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 став членом ФГ «Ілона» 01.04.2021 року, тобто після його створення та передачі у користування земельної ділянки кадастровий номер 5123582200:01 :001 :0431, у зв`язку з чим він мав право на отримання спірної земельної ділянки у власність у загальному порядку після припинення права постійного користування на неї фермерським господарством. 
Разом із тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 із відповідною заявою про передачу у його власність земельної ділянки до органу місцевого самоврядування не звертався. Доказів протилежного суду надано не було.
Зазначене спростовує твердження представника ОСОБА_1 – адвоката Грєкової Н.П. про те, що останній набув право власності на спірну земельну ділянку в порядку статей 116, 118, 121 ЗК України, у зв`язку з чим є добросовісним набувачем.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Правові позиції Верховного Суду, на які посилалась представник ОСОБА_1 – адвокат Грєкова Н.П. щодо добросовісності відповідача, не є релевантними до фактичних обставин цієї справи, оскільки стосуються безоплатного отримання у власність земельної ділянки із порушенням порядку такої передачі, а не її придбання внаслідок укладення цивільно-правових угод.
Посилання представника ТОВ «Земля ЛЕНД» - адвоката Хлєбнікової Н.А. на те, що дана справа повинна розглядатись в межах господарського судочинства (правова позиція ВС у справі № 491/1007/21) суд не бере до уваги, оскільки у даній справі спір виник із членом ФГ, а не його засновником, з приводу передачі у власність земельної ділянки, а не передачі її у користування для організації ФГ.
Посилання представника ТОВ «Земля ЛЕНД» - адвоката Хлєбнікової Н.А. на неправильний спосіб захисту та необхідність відновлення прав    ОСОБА_2 на постійне користування наданою йому земельною ділянкою, суд також вважає необґрунтованими, так як з матеріалів справи вбачається, що ФГ, засновником якого був останній та для організації якого отримав у користування земельну ділянку, припинило свою діяльність. 
Зважаючи на те, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 5123582200:01:001:1063, площею 5,7998 га, не перебуває ані у користуванні, ані у власності ОСОБА_2 , рішення у даній справі, та відповідно його не залучення до участі у ній, не вплине на права й обов`язки останнього.
Посилання представника ТОВ «Земля ЛЕНД» - адвоката Хлєбнікової Н.А. на те, що оскільки земельна ділянка кадастровий номер 5123582200:01:001:1063, була сформована як об`єкт цивільних прав у відповідності до ст.79-1 ЗК України внаслідок поділу земельної ділянки кадастровий номер 5123582200:01 :001 :0431, вона не перебувала у комунальній власності, є необґрунтованими, оскільки не відповідають матеріалам справи та положенням чинного земельного законодавства. 
Формування спірної земельної ділянки 5123582200:01:001:1063, передбачене статтею 79-1 ЗК України, із визначенням її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру, що відбулося внаслідок поділу земельної ділянки кадастровий номер 5123582200:01 :001 :0431 за заявою ОСОБА_2 , якому вона була надана у користування для створення та організації фермерського господарства, та котра після його створення перебувала у користуванні вже не фізичної особи, а юридичної – СФГ, не є підставою для набуття права власності на неї іншої фізичної особи ОСОБА_1 за відсутності відповідного звернення останнього про надання йому у власність земельної ділянки згідно із нормами безоплатної приватизації для ведення фермерського господарства. 
Оскільки рішення Андрієво-Іванівською сільською радою № 660 від 16.12.2021 року прийнято з порушенням вимог земельного законодавства та явно не відповідає інтересам цієї територіальної громади, вказане рішення не є належною правовою підставою для набуття земельної ділянки у власність ОСОБА_1 . 
У силу вимог ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Ознаками вказаного способу захисту є: подається власником або титульним володільцем; стосовно індивідуально визначених речей; зміст позову становить вимога про повернення речі; річ перебуває у володінні іншої особи (відповідача); річ знаходиться у чужому володінні незаконно.
Володіння нерухомим майном може бути підтверджене фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку (відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верхового Суду від 04.07.2018 року у справі № 653/1096/16-ц).
Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю) (відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верхового Суду від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16).
Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верхового Суду від 19.01.2021 року у справі № 916/1415/19).
Суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності) (відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верхового Суду від 23.11.2021 року у справі № 359/3373/16-ц).
У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем (відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16).
У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 766/4410/17 визначено позицію, що відповідно до частини першої статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. При розгляді спорів про витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння необхідно враховувати, що позивачем за таким позовом може бути власник майна (фізичні, юридичні особи, держава і територіальні громади в особі уповноважених ними органів), який на момент подання позову не володіє цим майном, а також особа, яка хоча і не є власником, але в якої майно перебувало у
володінні за законом або договором, зокрема на підставі цивільно-правових договорів (зберігання, майнового найму тощо), в оперативному управлінні, на праві повного господарського відання, а також на інших підставах, установлених законом. Відповідачем у справах цієї категорії є особа, яка на момент подання позову фактично володіє майном без підстав, передбачених законом,
адміністративним актом чи договором.
Згідно із п.59, 64, 65 постанови Великої Палати Верховного Суду від
04.07.2023 року у справі № 373/626/17 Велика Палата Верховного Суду погодилася з відмовою у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним рішення сільської ради, але не тому, що рішення сільської ради вичерпало його дію, а тому, що за наявності вимоги про витребування спірних земельних ділянок інші вимоги не є належними й ефективними. Формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок поділу та об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб, зокрема і шляхом витребування цих ділянок. У п. 65 вказаної постанови зазначено, якщо спірними земельними ділянками, на думку прокурора, неправомірно заволоділи інші, ніж їхній власник, особи, то вимога про витребування цих ділянок відповідає належному способу захисту права власника. Належними відповідачами за таким позовом є особи, за якими зареєстроване право власності на відповідні ділянки, які можуть бути позбавлені володіння внаслідок задоволення зазначеної вимоги. Проміжна набувачка, яка поділила одну з двох придбаних у первинної набувачки земельних ділянок і відчужила три земельні ділянки кінцевому набувачеві, та сільська рада за вимогами про витребування спірних земельних ділянок є неналежними відповідачами.
За встановлених обставин, вимога про витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади в особі Чернівської сільської ради Березівського району Одеської області земельної ділянки загальною площею 5,7998 га з кадастровим номером 5123582200:01:001:1063, яка знаходиться за адресою Одеська область Березівський район Чернівська сільська рада (за межами населеного пункту), є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Суд вважає необґрунтованими посилання представників відповідачів про необхідність відмови у позові з підстав незабезпечення прокурором наявності коштів для виплати компенсації особі, чиї права зачіпаються, у разі задоволення віндикаційного позову, оскільки ОСОБА_1 отримав земельну ділянку у власність безоплатно.
Крім того, як установлено судом в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28.08.2025 року внесено запис № 61344989 про право оренди земельної ділянки на підставі договору оренди землі від 22.08.2025 року, укладеного між відповідачем ОСОБА_1 та ПП «Земля», яке згодом було реорганізоване у ТОВ «Земля ЛЕНД».
Водночас оскільки процедура передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 дотримана не була, остання здійснює правомочності власника щодо неї незаконно.
У свою чергу, право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права (ч. 1 ст. 761 ЦК України).
Ураховуючи, що суд дійшов висновку про неправомірність набуття ОСОБА_1 у власність спірної земельної ділянки, відтак передача її у користування ПП «Земля», а згодом ТОВ «Земля ЛЕНД» є також незаконною.
Зазначене спростовує твердження представника ТОВ «Земля ЛЕНД» про те, що останнє є добросовісним користувачем спірної земельної ділянки.
З огляду на викладене у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора щодо витребування спірної земельної ділянки з незаконного користування ТОВ «Земля ЛЕНД» також є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
При цьому суд зазначає, що згідно з усталеною практикою судів власник може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, і для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (такий правовий висновок, зокрема, викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16, від 21.08.2019 року у справі № 911/3681/17, від 16.06.2020 року у справі № 372/266/15-ц, від 02.02.2021 року у справі № 925/642/19).
Крім того, не є належним способом захисту права або інтересу позивача вимога про скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки воно вичерпує свою дію в момент цієї реєстрації (такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 04.09.2018 року у справі № 915/127/18, від 29.05.2019 року у справі № 367/2022/15-ц, від 05.10.2022 року у справі № 922/1830/19).
Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема позбавлення особи права власності на майно шляхом витребування на користь держави, є предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
Згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Усталена практика Європейського суду з прав людини свідчить про наявність трьох критеріїв, які необхідно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно легітимну мету; чи є такий захід пропорційним легітимній меті втручання у право.
Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними. Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.
Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року).
Виділення спірної земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_1 не відповідало вимогам закону, а тому суд дійшов висновку, що у справі підлягають застосуванню положення ст.387 ЦК України про витребування спірної земельної ділянки у останнього, оскільки спірну земельну ділянку виділено йому за відсутності відповідної правової підстави.
Отже, втручання у право мирного володіння відповідача спірною земельною ділянкою ґрунтується на законі.
Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішення суспільно значимого питання про безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність та повернення у власність територіальної громади землі, яка вибула з власності поза її волею. Окрім того, суспільний інтерес полягає у забезпеченні рівності можливостей всіх громадян використати своє право на землю, а тому мету втручання у право власності на спірну земельну ділянку суд вважає легітимною.
Зважаючи на встановлені у справі обставини щодо незаконності набуття ОСОБА_1 у власність земельної ділянки, котра перебувала у постійному користуванні фермерського господарства, за заявою його засновника, без припинення права користування земельною ділянкою фермерським господарством, за відсутності звернення відповідача з цього приводу до органу місцевого самоврядування, враховуючи сталу судову практику щодо недобросовісності такого набуття, витребування спірної земельної ділянки не є надмірним тягарем для відповідачів, оскільки є пропорційним втручанням держави у права володіння та користування, вчиненим із дотриманням справедливої рівноваги між державними інтересами та інтересами окремих осіб.
Крім того, не створення ОСОБА_1 фермерського господарства, а також передача у користування зазначеної земельної ділянки ТОВ «Земля ЛЕНД», діяльність якого не пов`язана із веденням фермерського господарства, та її використання не за цільовим призначенням, як зазначено у договорі оренди землі від 22.08.2025 року, свідчить про недобросовісність дій як ОСОБА_1 , так і товариства.
За встановлених обставин, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь Одеської обласної прокуратури підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 466, 34 грн., тобто по 2 733, 17 грн. з кожного.
Керуючись ст.ст.5, 12, 81, 83, 89, 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд
вирішив:
Позов Березівської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Чернівської сільської ради Березівського району Одеської області - задовольнити.
Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади в особі Чернівської сільської ради Березівського району Одеської області земельну ділянку загальною площею 5,7998 га кадастровий номер 5123582200:01:001:1063, яка знаходиться за адресою Одеська область Березівський район Чернівська сільська рада (за межами населеного пункту), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 2771024451235.
Витребувати з незаконного користування товариства з обмеженою відповідальністю «Земля ЛЕНД» на користь територіальної громади в особі Чернівської сільської ради Березівського району Одеської області земельної ділянки загальною площею 5,7998 га кадастровий номер 5123582200:01:001:1063, яка знаходиться за адресою Одеська область Березівський район Чернівська сільська рада (за межами населеного пункту), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 2771024451235.
Стягнути з ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Земля ЛЕНД» на користь Одеської обласної прокуратури ( отримувач коштів – Одеська обласна прокуратура (адреса 65026, м. Одеса, вул. Італійська, 3), код отримувача (код ЄДРПОУ) – 03528552, рахунок отримувача – UA808201720343100002000000564, банк отримувача – ДКСУ у м. Києві, код банку отримувача – 820172, код класифікації доходів бюджету – 22030101) судові витрати у розмірі по 2 733, 17 грн. з кожного.
Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Представник позивача Березівська окружна прокуратура Одеської області, 67000 Одеська область м.Березівка вул.Шаховцева, 4, код ЄДРПОУ 0352855225.
Позивач Чернівська сільська рада Березівського району Одеської області, 67021 Одеська область Березівський район с.Чернове вул.Центральна, 89, код ЄДРПОУ 04380181.
Відповідач ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «Земля ЛЕНД», 67021 Одеська область Березівський район Андрієво-Іванівська територіальна громада, комплекс будівель та споруд № 2 (колишня Андрієво-Іванівська сільрада) буд. б/н, код ЄДРПОУ 30605763.

Суддя       О.О. Корсаненкова