ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

20 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/407/26	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),
суддів: Білак С.В., Юрко І.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 року в адміністративній справі №340/407/26 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просив:
- визнати протиправними дії та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 31 липня 2025 року №110130016065 про відмову в призначені йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) від 11 червня 2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, зарахувавши період навчання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) до пільгового стажу за Списком № 1, а саме з 01 вересня 1989 року по 01 лютого 1993 року - навчання в Кіровському профтехучилищі №59 Луганської області та з урахуванням рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року по справі №340/4969/24, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2025 року. 
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 року позовні вимоги задоволено, а саме, суд:
- визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 31 липня 2025 року №110130016065 про відмову в призначені ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1;
- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 червня 2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, зарахувавши до пільгового стажу за Списком № 1 період навчання з 01 вересня 1989 року по 01 лютого 1993 року в Кіровському профтехучилищі №59 Луганської області та з урахуванням висновків рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року по справі №340/4969/24;
- стягнув на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на оплату судового збору в сумі 1 331,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (ЄДРПОУ 21318350).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги вказано про безпідставність та необгрунтованість висновку щодо наявності підстав для повторного розгляду заяву ОСОБА_1 від 11 червня 2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, зарахувавши до пільгового стажу за Списком № 1 період навчання з 01 вересня 1989 року по 01 лютого 1993 року в Кіровському профтехучилищі №59 Луганської області та з урахуванням висновків рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року по справі №340/4969/24, оскільки відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 23.02.1993 позивача було прийнято на посаду "машиніста електровоза підземного" з 23.02.1993. Проте, в дипломі відсутня інформація про присвоєння кваліфікації "машиніста електровоза підземного". Також, апелянт вважає, що судом І інстанції проігноровано, що пільговий стаж позивача за Списком №1 складає 8 років 2 місяці 9 днів (за необхідних 10 років), внаслідок чого відсутні підстави для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-VI. Крім того, апелянт наполягає, що зобов`язання суду І інстанції є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому підлягає скасуванню. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст. 311 КАС України.
Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 у справі №340/4969/24 позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме, суд:
- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періодів його роботи з 23.02.1993 по 18.12.1993, з 03.07.1995 по 04.01.1996, з 20.05.1996 по 31.12.1998, з 12.06.2003 по 06.07.2003 на шахті «Пролетарська» промислового об`єднання «Стахановвугілля» та на «Шахті ім. В.В.Вахрушева»; 
- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 01.08.2020 по 31.12.2021 у ВП «Шахта імені Д.Ф.Мельникова»; 
- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.06.2024 за № 6966 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийняти рішення по суті заяви з урахуванням правової оцінки, наданої судом по даній справі.
Рішенням №110130016065 від 31.07.2025 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за Списком №1 в зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу (10 років).
В оскаржуваному рішенні зазначено, що на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 у справі № 340/4969/24, головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зараховано до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи з 23.02.1993 по 18.12.1993, з 03.07.1995 по 04.01.1996, з 20.05.1996 по 31.12.1998, з 12.06.2003 по 06.07.2003 на шахті «Пролетарська» промислового об`єднання «Стахановвугілля» та на «Шахті ім. В.В. Вахрушева» та до страхового стажу період роботи з 01.08.2020 по 31.12.2021 у ВП «Шахта імені Д.Ф.Мельникова» та повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 11.06.2024 № 6966 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За результатами розгляду документів, доданих до заяви:
Страховий стаж особи становить 20 років 4 місяці 23 дні, а з урахуванням Списку № 1 - 26 років 4 місяці 23 дні
Пільговий стаж особи становить 8 років 2 місяці 9 днів, в тому числі:
за Списком № 1 - 6 років 9 місяців 26 днів;
роботи підземні, професії за пост, №202 (25) - 6 днів
військова служба - 1 рік 4 місяці 17 днів.
За доданими документами до страхового та пільгового стажу зараховано всі періоди.
Враховуючи результати розгляду заяви на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 у справі № 340/4969/24, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно з пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Список № 1), в зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу (10 років).
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 25.09.2025 ( а.с.25) позивача повідомлено, що на виконання рішення суду, яке набрало законної сили 24.07.2025, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 31.07.2025 № 110130016065 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.
Обчислений при прийнятті рішення страховий стаж склав 26 років 4 місяці 23 дні, пільговий стаж за Списком № 1 - 8 років 2 місяці 19 днів.
Під час перевірки обґрунтованості прийнятого рішення встановлено, що до пільгового стажу за Списком № 1 не враховано період навчання в Кіровському профтехучилищі № 59 Луганської області з 01.09.1989 по 30.01.1993, згідно з дипломом серії НОМЕР_3 від 01.02.1993.
З огляду на зазначене, позивачем до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області направлено лист від 05.09.2025 № 1100-0305-9/49755 про необхідність перегляду прийнятого рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону.
Відтак, повернутися до розгляду питання стосовно призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 за нормами пункту 1 частини другої статті 114 Закону буде можливим після перегляду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийнятого рішення від 31.07.2025 № 110130016065.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 24.11.2025 ( а.с.24) позивача повідомлено, що до пільгового стажу роботи за Списком № 1 не зараховано період навчання в Кіровському профтехучилищі №59 Луганської області з 01.09.1989 по 30.01.1993, згідно з дипломом серії НОМЕР_3 від 01.02.1993, оскільки відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 23.02.1993 позивача було прийнято на посаду "машиніста електровоза підземного" з 23.02.1993. Проте, в дипломі відсутня інформація про присвоєння кваліфікації "машиніста електровоза підземного".
Позивач, не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії, звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач з навчався в СПТУ, після чого працював машиністом електровозу підземним третього розряду шахти «Пролетарська» виробничого об`єднанням «Стаханвугілля», відтак доводи пенсійного органу щодо не зарахування до пільгового стажу роботи за Списком № 1 періоду навчання в Кіровському профтехучилищі №59 Луганської області з 01.09.1989 по 30.01.1993, згідно трудової книжки та диплому, є необґрунтованими та такими, що спростовуються зібраними по справі доказами.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Частиною першою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.
Згідно ч.1 ст. 114 Закону №1058 право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 114 Закону №1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з п. 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Як встановлено з трудової книжки позивача серії НОМЕР_4 від 23 лютого 1993 року, у період з 01.09.1989 року по 01.02.1993 року, ОСОБА_1 навчався в СПТУ № 59 м. Голубівка (Кіровськ) Луганська область та з 23.02.1993 року був прийняти на роботу в шахту «Пролетарська» промислового об`єднання «Стахановвугілля».
Апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що підставою для незарахування до пільгового стажу позивача періоду його навчання в СПТУ слугувало те, що в дипломі відсутня інформація про присвоєння позивачу після закінчення навчання кваліфікації «машиніста електровоза підземного».
З розрахунку форми РС-право, колегією суддів встановлено, що період навчання з 01.09.1989 року по 01.02.1993 року в СПТУ № 59 по спеціальності машиніста електровоза не зараховано позивачу до пільгового стажу за Списком №1.
Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі-Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Статтею 32 Закону Української Радянської Соціалістичної Республіки «Про освіту» від 23.05.1991 №1060-ХІІ встановлено, що професійними навчально-виховними закладами є: професійно-технічне училище; професійні училища різних рівнів. Випускникам професійно-технічного училища та інших професійних училищ різних рівнів присвоюється робітнича професія певної кваліфікації відповідно до набутої освіти, кваліфікаційних умінь і навичок.
Згідно зі статтею 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10.02.1998 №103/98-ВР (далі-Закон №103/98-ВР) час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Отже, час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців. При цьому період навчання може бути зарахований до стажу роботи, який дає право на пенсію за віком на пільговій основі і прирівнюється до роботи, яка слідувала після навчання, за умови того, що після закінчення відповідного навчального закладу особа влаштовується на роботу саме за набутою професією (аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10.07.2019 у справі № 426/17400/16-а, від 04.03.2020 у справі № 367/945/17, від 05.11.2020 у справі № 681/1567/17, від 11.07.2022 у справі № 160/6695/21).
Колегією суддів встановлено, що згідно з дипломом серії НОМЕР_3 від 01.02.1993, позивач у період з 01.09.1989 по 01.02.1993 навчався в СПТУ № 59 м. Голубівка (Кіровськ) Луганська область, та здобув кваліфікації машиніста електровоза та електрослюсаря підземного (а.с.26).
Як вже було зазначено, згідно записам трудової книжки від 23.02.1993 серія НОМЕР_4 позивач:
- з 01.09.1989 по 01.02.1993 - навчався в СПТУ № 59 м. Голубівка (Кіровськ) Луганська область;
- з 23.02.1993 по 18.12.1993 - працював машиністом електровозу підземним третього розряду шахти «Пролетарська» виробничого об`єднанням «Стаханвугілля» з повним робочим днем під землею.
Таким чином, проміжок часу між закінченням позивачем навчання за професією "машиніст електровозу" та влаштуванням на посаду "машиніста електровозу підземного", не перевищує трьох місяців, що свідчить про наявність у позивача права на зарахування його навчання у ПТУ до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників.
Щодо відсутності інформації про присвоєння позивачу кваліфікації «машиніста електровоза підземного», колегія суддів зазначає, що посада «машиніст електровоза» відрізняється від посади «машиніст електровоза підземного» лише посиланням на середовище (місце) роботи на посаді «машиніст електровоза», відтак доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в цій частині є безпідставними. 
Пунктом 3 Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 01.12.2005 за № 1451/11731, передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що були чинними на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Список №1 виробництв, цехів, професій і посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, чинний на період роботи позивача затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173 та постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року №10, містить в собі розділ 1 підрозділ 1 Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень у яких передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають усі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах.
Отже, усі робітники, зайняті повний робочий день в шахтах на підземних роботах, без конкретного визначення посади «машиніст електровоза» чи «машиніст підземний», мають право на державну пенсію на пільгових умовах за Списком №1.
При цьому, робота позивача «машиністом електровоза підземним» з повним робочим днем під землею, апелянтом не спростовтується.
Враховуючи, що позивач після закінчення навчання в ПТУ з отриманням кваліфікації «машиніст електровоза» працював на посаді «машиніста електровоза підземного», колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про наявність законних підстав для зарахування до пільгового стажу роботи позивача за Списком № 1 періоду навчання в Кіровському профтехучилищі №59 Луганської області з 01.09.1989 по 30.01.1993.
У зв`язку із чим, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача вимоги позивача щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 31 липня 2025 року №110130016065 про відмову в призначені йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо дискреційних повноважень органів ПФУ, колегія суддів зазначає наступне.
Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.
Тобто, дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.
Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.
Оскільки суд не наділений відповідними повноваженнями проводити розрахунок загального та пільгового стажу позивача і це відноситься до дискреційних повноважень ГУ ПФУ в Хмельницькій області під час вирішення питання про призначення пенсії, і лише після встановлення наявності у позивача необхідного пільгового стажу за Списком № 1, відповідач має повторно вирішити питання щодо призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні суду та у рішенні по справі №340/4969/24.
Отже, колегія суддів вважає, що в цій справі ефективним способом захисту прав позивача є зобов`язання ГУ ПФУ в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 червня 2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, зарахувавши до пільгового стажу за Списком № 1 період навчання з 01 вересня 1989 року по 01 лютого 1993 року в Кіровському профтехучилищі №59 Луганської області та з урахуванням висновків рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року по справі №340/4969/24.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.
Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Статтею 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.
У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).
Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Відтак, доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 328 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 року в адміністративній справі №340/407/26 - залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 року в адміністративній справі №340/407/26 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 328-329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко 

суддя С.В. Білак 

суддя І.В. Юрко