ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 916/1157/26

Господарський суд Одеської області у складі:
судді В.С. Петрова
при секретарі судового засідання Я.С. Кондратюк

за участю представників:
від позивача – Жильцов В.В.,
від відповідача – Калітенко С.А., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” до Приватного підприємства “Ларус Шиппінг” про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство “Адміністрація морських портів України” звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Приватного підприємства “Ларус Шиппінг” про стягнення заборгованості у загальному розмірі 1370673,67 грн., що є еквівалентом 31225,48 доларів США, з яких: 29842,77 долари США – заборгованість по сплаті якірного збору, 1382,71 долари США – 3% річних. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до Закону України “Про морські порти України” (надалі Закон) та Порядку справляння та розміри ставок портових зборів, затвердженого Наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 № 316, визначені виключні повноваження ДП “АМПУ” на справляння портових зборів у морських портах України.
Так, позивач зазначає, що за стоянку судна “Мamba В” (ІМО 9189706) (інша назва “Mystic Mariner”, “Tinka”) у період з 27.02.2024 по 04.03.2025 на внутрішньому рейді акваторії морського порту Рені (якірна стоянка № 1) нараховано якірний збір у розмірі 29842 долари США 77 центів США. Однак, як стверджує позивач, зобов`язання зі сплати з якірного збору не були виконані своєчасно, з огляду на що нараховано 3% річних за користування грошима у відповідності до ст. 625 ЦК України, що становить 1382,71 доларів США.
При цьому позивач вказує, що факт стоянки судна “Мamba В” (ІМО 9189706) на внутрішньому рейді акваторії порту протягом зазначеного періоду підтверджується відповідною довідкою Капітана морського порту Ізмаїл від 24.02.2026 р. № 09/14-06-01-28, який здійснює загальний нагляд за суднами в акваторії порту в силу приписів Кодексу торговельного мореплавства України та Положення про капітана морського порту та службу капітана морського порту, затвердженого Наказом Мінінфраструктури від 17.11.2021 № 621.
Наразі позивач повідомляє, що відповідно до листа від 11.03.2024 року № 11-3/03 відповідач повідомив, що в рамках виконавчого провадження № 64598543, стягувачем за яким було ПП “Ларус Шиппінг”, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечком Д.М проводився продаж на електронних торгах з продажу арештованого майна - морського судна “Мamba В”, ІМО № 9189706, при цьому за відсутності пропозицій щодо купівлі арештовано майна аукціон не був проведений та приватний виконавець на підставі своєї постанови від 15.12.2023 року про передачу рухомого майна передав морське судно “Мamba В”, ІМО № 9189706 стягувачу - ПП “Ларус Шиппінг” у рахунок погашення боргу.
Відтак, позивач наголошує, що з 15.12.2023 року відповідач набув майнових прав на т/х “Мamba В” та на підставі виданого Морською адміністрацією Союзу Коморських Островів свідоцтва від 27.02.2024 року став власником зазначеного судна.
У подальшому, як додає позивач, рішенням Господарського суду Одеської області від 13.11.2024 року у справі № 916/2457/24 витребувано з незаконного володіння Приватного підприємства “Ларус Шиппінг” на користь Tinka Shipping S.A. (Траст Компані Комплекс, Аджелтейк Роуд, Аджелтейк Айленд, Маджуро, Республіка Маршаллові Острови МН96960) суховантажний теплохід “Mystic Mariner” (інша назва - “ Tinka ” (попередня назва “Mamba B” ІМО 9189706), прапор Коморських островів. Зазначене рішення суду було залишено без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 року та Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду постановою від 17.06.2025 року.
Так, позивач зазначає, що у період з 27.02.2024 по 04.03.2025 судновласником судна “Mamba B” (ІМО 9189706) було ПП “Ларус Шиппінг”, тому згідно зі ст. 22 Закону, п. 6.2 Порядку відповідач зобов`язаний виконати передбачений чинним законодавством обов`язок зі сплати портових зборів у період володіння судном.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.04.2026 року позовну заяву Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” до Приватного підприємства “Ларус Шиппінг” про стягнення заборгованості у загальному розмірі 1370673,67 грн. залишено без руху.
10.04.2026 р. від Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС до господарського суду надійшла заява про усунення недоліків (вх. № 12405/26), відповідно до якої позивачем на виконання ухвали суду від 01.04.2026 року надано нотаріально засвідчений переклад українською мовою свідоцтва про тимчасову реєстрацію судна “Mamba B”. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області 17.04.2026 р. вказану позовну заяву Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1157/26, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи, при цьому підготовче засідання призначено на 12.05.2026 р. об 11:00 год.
05.05.2026 року від Приватного підприємства “Ларус Шиппінг” до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшла заява (вх. № 15580/26), відповідно до якої відповідач просить суд внести дані адвоката Калітенка С.А. до додаткових відомостей про учасника справи для доступу до електронної справи № 916/1157/26; перевести в електронну форму процесуальні та інші документи позивача по справі у разі їх надходження до суду в паперовому вигляді та надати представнику відповідача доступ до матеріалів справи № 916/1157/26 в електронному кабінеті в системі “Електронний суд” ЄСІТС.
11.05.2026 року від Приватного підприємства “Ларус Шиппінг” до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 16279/26), в якому відповідач зазначає наступне. Так, відповідач стверджує, що відповідно до договорів № 20-П-АМПУ-15 від 26.11.2015 року та № 74-П-АМПУ-18 від 30.03.2018 року про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України, укладених між ДП “АМПУ” та ПП “Ларус Шиппінг”, відповідач з 2017 року надає судновласникам послуги морського агентування в морському порту Рені, при цьому листом від 10.06.2017 року компанія BYO LTD (БЙО ЛТД), на той час власник морського судна “Mamba B”, ІМО 9189706, номінувала ПП “Ларус Шиппінг” у якості морського агента цього судна, яке вже перебувало в акваторії морського порту Рені. 
Наразі відповідач зазначає, що 10.06.2017 року між компанією BYO LTD (БЙО ЛТД) та ПП “Ларус Шиппінг” у спрощений спосіб було укладено договір морського агентування.
У подальшому, як стверджує відповідач, оскільки власник морського судна “Mamba B”, ІМО 9189706 протягом тривалого часу не сплачував суми заборгованості перед Ренійською філією ДП “АМПУ” та ПП “Ларус Шиппінг”, відповідно по портових зборах та послугах морського агентування відповідач 14.06.2019 року звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з BYO LTD (БЙО ЛТД) заборгованості перед ПП “Ларус Шиппінг”, як морським агентом, та РФ ДП “АМПУ” за період з 31.08.2017 року по 31.03.2019 року.
Як наголошує відповідач, 04.08.2020 року рішенням Господарського суду Одеської області у справі № 916/1686/19 позовні вимоги ПП “Ларус Шиппінг” до BYO LTD (БЙО ЛТД) були повністю задоволені.
Таким чином, ПП “Ларус Шиппінг” було стороною виконавчого провадження № 64598543, а саме стягувачем, в рамках якого приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечком Д.М проводився продаж на електронних торгах з продажу арештованого майна - морського судна “Мamba В”, ІМО 9189706, однак за відсутності пропозицій щодо купівлі арештованого майна аукціон не був проведений та приватний виконавець на підставі своєї постанови від 15.12.2023 року про передачу рухомого майна передав морське судно “Мamba В”, ІМО 9189706 стягувачу - ПП “Ларус Шиппінг” у рахунок погашення боргу.
Так, з 15.12.2023 року ПП “Ларус Шиппінг” вважало, що набуло майнових прав на судно “Мamba В”, ІМО 9189706, а вже 27.02.2024 року на підставі виданого Морською адміністрацією Союзу Коморських Островів тимчасового свідоцтва № 24/REG/1301470/1422/RP від 27.02.2024 року стало власником морського суховантажного судна “Mystic Mariner” (колишня назва “Мamba В”), ІМО № 9189706, рік побудови 1998, флаг - Коморські острови.
Однак, як стверджує відповідач, 03.06.2024 року компанія Tinka Shipping S.A. звернулася до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до ПП “Ларус Шиппінг”, в якій просила суд витребувати з незаконного володіння відповідача на користь позивача суховантажний теплохід “Mystic Mariner”, IMO 9189706 (інші назви – “Tinka”, “Мamba В”).
Як повідомляє відповідач, рішенням Господарського суду Одеської області від 13.11.2024 року у справі № 916/2457/24, залишеним без змін постановою апеляційного суду від 05.03.2025 року та постановою Верховного Суду від 17.06.2025 року, встановлено, що фактичним і законним власником судна “Мamba В”, IMO 9189706 (інші назви – “Tinka”, “Mystic Mariner”) з 03.07.2017 року є компанія Tinka Shipping S.A. 
Як стверджує відповідач, підставою для такого висновку суду стала купча (Bill of Sale) від 03.07.2017 року, відповідно до якої компанія BYO LTD (БЙО ЛТД) продала морське судно “Мamba В”, ІМО 9189706, Компанії Tinka Shipping S.A.
При цьому відповідач додає, що вказаним судовим рішенням встановлено, що з 03.07.2017 року Компанія Tinka Shipping S.A. є фактичним і законним власником судна ІМО 9189706, тоді як Компанія BYO LTD (БЙО ЛТД) з цієї дати втратила статус судновласника та відповідно будь-які повноваження щодо розпорядження судном. Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.11.2024 у справі № 916/2457/24 також встановлено, що ПП “Ларус Шиппінг” є “недобросовісним володільцем”, а набуття ним майна відбулося “у спосіб, що суперечить закону”. Крім того, суд дійшов висновку про задоволення віндикаційного позову, що згідно зі ст. 387 ЦК України свідчить про незаконність (безтитульність) володіння відповідача спірним судном
Відтак, відповідач наголошує, що законним власником морського судна “Мamba В”, IMO 9189706 з 03.07.2017 року є компанія Tinka Shipping S.A., натомість володіння відповідача вказаним судном визнано незаконним (неправомірним) та таким, що ніколи не набував законного статусу “судновласника”.
Водночас відповідач, посилаючись на ст. 2 Кодексу торговельного мореплавства України, відповідно до якої судновласником є особа, яка експлуатує судно від свого імені, незалежно від того, чи є вона власником, чи використовує його на інших законних підставах, зауважує, що оскільки суд встановив, що володіння ПП “Ларус Шиппінг” було незаконним, останнє не може вважатися “судновласником” у розумінні КТМ України, а отже не є суб`єктом обов`язку зі сплати портових зборів.
Між тим, посилаючись на ст. 322 ЦК України, відповідач зазначає, що з огляду на встановлений господарським судом у справі № 916/2457/24 факт незаконності володіння відповідачем майном – морським судном IMO 9189706, на останнього не може бути покладено обов`язок з утримання цього майна, відтак позивач звернувся з позовом до неналежного відповідача, оскільки суб`єктом відповідальності за витрати на судно є його легітимний власник, чиє право підтверджено верховенством судового рішення.
Додатково відповідач вказує, що надане позивачем у копії свідоцтво про реєстрацію судна “Mystic Mariner” від 27.02.2024 року за своєю правовою природою було тимчасовим, термін його дії закінчився ще 26.08.2024 року, а постійне свідоцтво відповідачу ніколи не видавалося, що підтверджує те, що відповідач не набув сталого статусу судновласника, а будь-яка адміністративна реєстрація була лише тимчасовою та помилковою.
Крім того, як стверджує відповідач, у праві діє принцип “Nemo plus iuris ad alium transferre potest quam ipse habet” (ніхто не може передати більше прав, ніж має сам). Хоча майно було передано (незаконно) відповідачу в рахунок погашення боргу попереднього власника, господарський суд у справі № 916/2457/24 встановив, що така передача не створила права власності. Отже, адміністративна реєстрація судна відповідачем була здійснена на підставі дефектного титулу.
Разом з цим, за ствердженнями відповідача, згідно зі ст. 348 КТМ України та п. 1.3 Порядку справляння та розміри ставок портових зборів (Наказ Міністерства інфраструктури України 27.05.2013 № 316) платниками є судновласники (власники або особи, що використовують судно на інших законних підставах). Закон не передбачає покладення обов`язку зі сплати державних зборів на осіб, чиє володіння було визнано судом незаконним та безтитульним.
Додатково відповідач зазначає, що нарахування якірного збору позивачем є безпідставним з огляду на те, що переміщення судна “Мamba В”, IMO 9189706 на якірну стоянку № 1 (внутрішній рейд) відбулося 27.10.2022 року не за заявкою відповідача, а на виконання Розпорядження військового командування. Таким чином, зміна місця стоянки судна не є волевиявленням ПП “Ларус Шиппінг”, здійснювалася до моменту передачі судна відповідачу приватним виконавцем і є публічно-правовим примусом.
11.05.2026 року від Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання (вх. № 16279/26), відповідно до якого позивач просить суд відкласти підготовче засідання з огляду на перебування представника позивача - Жильцова В.В. у щорічній відпустці.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.05.2026 р. відкладено підготовче засідання на 03 червня 2026 р. об 11:15 год.
21.05.2026 року від Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшла відповідь на відзив (вх. № 17713/26), в якій позивач додатково зазначає наступне. Так, щодо твердження відповідача про відсутність у нього статусу судновласника у зв`язку з рішенням Господарського суду Одеської області у справі № 916/2457/24, позивач зазначає, що наведені доводи не спростовують ані факту володіння та експлуатації судна у спірний період, ані обов`язку зі сплати портових зборів, передбаченого спеціальним законодавством.
Водночас, посилаючись на ст. 20 Кодексу торговельного мореплавства України, позивач зазначає, що законодавець свідомо розмежував поняття “власник судна” та “судновласник”, при цьому саме останній виступає суб`єктом відповідних прав та обов`язків у сфері торговельного мореплавства. 
Між тим позивач наводить правову позицію, викладену Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 30.09.2019 року у справі № 915/868/18, відповідно до якої обов`язок зі сплати портових зборів прямо передбачений Законом України “Про морські порти України” та Порядком справляння та розмірів ставок портових зборів, а відповідні платежі є обов`язковими для судновласника як суб`єкта використання портової інфраструктури. 
Крім того, як стверджує позивач, Верховний Суд звертав увагу, що портові збори, різновидом яких є корабельний, канальний, якірний та інші збори, є встановленими законом обов`язковими платежами, а обов`язок їх сплати прямо покладається на судновласників. Таким чином, практика Верховного Суду виходить з того, що обов`язок зі сплати портових зборів виникає безпосередньо із закону та спеціального нормативного регулювання у сфері морського транспорту і не ставиться у залежність від наявності чи відсутності окремого договору, рахунку або подальшої зміни правового статусу майна. 
При цьому позивач наголошує, що саме ПП “Ларус Шиппінг” у спірний період реалізовувало повноваження судновласника та діяло від власного імені, при цьому подальше витребування судна не змінюють того факту, що протягом періоду з 27.02.2024 по 04.03.2025 саме ПП Ларус Шиппінг” здійснювало фактичне володіння судном та декларувало себе судновласником перед державними органами та третіми особами.
Так, позивач стверджує, що доводи відповідача про те, що лише титульний власник має нести обов`язок зі сплати портових зборів прямо суперечать спеціальній нормі КТМ України та фактично підміняють поняття “судновласник” категорією “власник майна”, чого закон не передбачає.
Також позивач додає, що якірний збір є спеціальним портовим збором, правова природа якого визначена Законом України “Про морські порти України” та Порядком справляння та розмірів ставок портових зборів, затвердженим наказом Мінінфраструктури № 316 від 27.05.2013, сплата якого не залежить від титулу власності на судно, а виникає в силу прямої норми закону у зв`язку з перебуванням судна в акваторії порту.
Разом з цим позивач зазначає, що судно відповідача не відносилося до категорії суден, що звільняються від сплати якірного збору, не виконувало спеціальних державних, службових, рятувальних чи інших функцій, з якими Порядок № 316 пов`язує можливість звільнення від сплати зборів, а перебувало в акваторії порту як звичайне торговельне судно, у зв`язку з чим будь-які підстави для звільнення від сплати якірного збору були відсутні.
Так, позивач зауважує, що фактично позиція відповідача зводиться до того, що він одночасно визнає отримання судна у межах виконавчого провадження, визнає реєстрацію судна за собою, визнає подання відповідних документів позивачу, але заперечує наслідки власних дій після того, як судно було витребувано на користь іншої особи, що не відповідає засадам добросовісності та правової визначеності, оскільки не може особа користуватися правами судновласника та водночас уникати виконання пов`язаних з цим обов`язків.
27.05.2026 року від Приватного підприємства “Ларус Шиппінг” до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. № 18462/26). Так, відповідач зазначає, що впродовж усього спірного періоду судно перебувало у “холодному” стані на якірній стоянці № 1 (без екіпажу, без енергозабезпечення та під примусовим обмеженням з боку військового командування). Більш того, за наявною інформацією судно є технічно несамохідним, відтак перебування судна в акваторії порту було вимушеним, під примусовим обмеженням з боку військового командування, а не результатом господарської діяльності ПП “Ларус Шиппінг”. 
Між тим відповідач наголошує, що відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України та ст.ст. 91, 348 КТМ України тягар утримання майна, зокрема, сплату обов`язкових зборів за перебування в акваторії несе виключно його законний власник, або легітимний судновласник, який володіє судном на законних титульних підставах.
Наразі відповідач повідомляє, що 03 липня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу (Bill of Sale) компанія BYO LTD продала судно “Мamba В”, IMO 9189706 на користь компанії Tinka Shipping S.A., яка була законним власником судна протягом наступних шести років. Вказаний факт підтверджений преюдиційним рішенням Господарського суду Одеської області від 13.11.2024 р. у справі № 916/2457/24. Також відповідач зауважує, що 02 листопада 2022 року законний (з 03.07.2017 року) власник - Компанія Tinka Shipping S.A. на підставі договору купівлі-продажу (Bill of Sale) відчужила судно “Мamba В”, IMO 9189706 на користь Компанії Casablanca Duty Free Company (Республіка Маршаллові Острови). Подалі, за ствердженнями відповідача, 28 серпня 2023 року Компанія Casablanca Duty Free Company на підставі договору купівлі-продажу (Bill of Sale) продала вказане судно Компанії AY Ship Maritime S.A. (Республіка Маршаллові Острови).
Відтак, на переконання відповідача, упродовж усього спірного періоду з 27.02.2024 року по 04.03.2025 року фактичним, титульним та легітимним власником судна “Мamba В” IMO 9189706 була іноземна Компанія AY Ship Maritime S.A.
Крім того, відповідач зазначає, що 30.06.2025 року компанія-власник судна - AY Ship Maritime S.A. безпосередньо звернулася до ПП “Ларус Шиппінг”, як колишнього морського агента морського судна IMO 9189706, та надала сканкопії вищевказаних доказів переходу права власності на судно. 
Додатково відповідач повідомляє, що у судна “Мamba В”, IMO 9189706 з 07.11.2025 року новий власник - Компанія DeepWave Shipping Corp., що підтверджено листом Ренійської філії ДП “АМПУ” від 01.05.2026 № 625/21-01-03/Вих, в якому зазначено про отримання документів (Bill of Sale) щодо реєстрації нового власника судна компанії DeepWave Shipping Corp.
Разом з тим відповідач стверджує, що ПП “Ларус Шиппінг” є неналежним відповідачем у даній справі. Позивач, маючи у своєму розпорядженні службу Капітана порту, зобов`язану перевіряти технічний стан та ризики щодо судна; підзвітні Міжнародній морській організації (ІМО) системи моніторингу та реєстрації суден, платформи відстеження та інспекцій суден (Глобальна інтегрована судноплавна інформаційна система (GISIS), Equasis тощо), був зобов`язаний встановити справжніх іноземних суб`єктів права власності.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.06.2026 р. закрито підготовче провадження у справі № 916/1157/26 за позовом Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” до Приватного підприємства “Ларус Шиппінг” про стягнення заборгованості у загальному розмірі 1370673,67 грн. та призначено справу до судового розгляду по суті у засіданні суду на 30 червня 2026 р. об 11:30 год.
04.06.2026 р. від Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх. № 19526/26), відповідно до якої позивач просить суд надати можливість участі його представника в усіх судових засіданнях по справі № 916/1157/26 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.06.2026 р. задоволено заяву Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” про участь у судовому засіданні у справі № 916/1157/26, яке призначене на 30 червня 2026 р. об 11:30 год., та в усіх наступних засіданнях суду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку ЄСІТС (ВКЗ). 
29.06.2026 р. від Приватного підприємства “Ларус Шиппінг” до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшло клопотання про поновлення процесуального строку для подання доказів, долучення доказів та письмових пояснень по суті спору, визнання дій позивача зловживанням процесуальними правами (вх. № 22443/26), заперечення на відповідь на відзив (вх. № 18462/26). Так, відповідач додатково повідомляє, що у 2024 році ДП “АМПУ” подало позов до ПП “Ларус Шиппінг”, за яким було відкрито провадження у справі № 916/3208/24 щодо стягнення заборгованості за договором № 367-П-АМПУ-18 в частині якірного та причального зборів судна “Мamba В”. Незважаючи на те, що розгляд справи № 916/3208/24 ще тривав, у квітні 2026 року позивач подає новий позов, за яким відкрито поточну справу № 916/1157/26, намагаючись повторно стягнути грошові кошти за тими самими обставинами та періодами, зокрема, частково якірний збір за лютий 2024 року.
Як вказує відповідач, 27.05.2026 року Господарським судом Одеської області у справі № 916/3208/24 було ухвалено рішення, яким позовні вимоги ДП “АМПУ” до підприємства задоволено лише частково, зокрема, господарський суд стягнув з ПП “Ларус Шиппінг” за період з 16.12.2023 по 29.02.2024 заборгованість по сплаті якірного збору, у тому числі на підставі рахунку № 509 від 29.02.2024 на суму 2326,45 доларів США.
Між тим відповідач зауважує, що у позовній заяві та матеріалах господарської справи № 916/3208/24 рахунок № 509 від 29.02.2024 фігурує як документ, виставлений за якірний збір на одну конкретну суму - 2326,45 дол.США. за весь лютий 2024 року, натомість у поточну справу № 916/1157/26 позивач надав документ з аналогічним номером (рахунок № 509 від 24.02.2026 якірний збір за стоянку судна “Мamba В”), який вже є “зведеним” на 14 позицій за період з 27.02.2024 по 04.03.2025 на суму 29842,77 дол. США.
При цьому, як стверджує відповідач, як у рахунку № 509 від 29.02.2024 (у справі № 916/3208/24), так і у рахунку № 509 від 24.02.2024 (у справі № 916/1157/26) у графі “Назва судна / Name of vessel” зазначено назву “Мamba В”, при цьому у графі “Дата заходу / Date of arrival” в обох документах зафіксовано дату 24.03.17, а графа “Дата виходу” залишилася порожньою. Тобто, на підставі вказаних рахунків, сам позивач підтверджує безперервний вимушений відстій судна протягом 9 років.
Так, у судовому засіданні вказане клопотання відповідача за вих. № 22443/26 від 29.06.2026 року задоволено судом, про що зазначено у протоколі судового засідання від 30.06.2026 р.
У судовому засіданні 30.06.2026 господарським судом протокольно оголошено перерву до 09 липня 2026 р. о 16:30 год. 
09.07.2026 р. від Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшли письмові пояснення (вх. № 23994/26), в яких позивач додатково зазначає, що у справі № 916/3208/24 предметом судового розгляду були вимоги про стягнення причального збору за період з 01.05.2021 по 31.10.2022 та якірного збору з 01.11.2022 по 29.02.2024, а також питання відповідальності двох відповідачів – ПП “Ларус Шиппінг” та Компанії BYO LTD, натомість у даній справі № 916/1157/26 позивач звернувся із самостійними вимогами про стягнення заборгованості по якірному збору за період з 27.02.2024 по 04.03.2025 та в іншому розмірі виключно з ПП “Ларус Шиппінг”. Сам по собі факт існування між сторонами одного договору не свідчить про тотожність кожної окремої вимоги, яка виникає під час його виконання. Більш того, як вказує позивач, предметом дослідження у справі № 916/3208/24 були також зовсім інші правовідносини щодо причального збору, які взагалі відсутні у даному спорі.
Водночас позивач зауважує, що рахунок № 509 від 24.02.2026 року був сформований позивачем до ухвалення Господарським судом Одеської області рішення у справі № 916/3208/24 та охоплював весь період належності судна “Мamba В” відповідачу та перебування його на внутрішньому рейді в акваторії Ренійського морського порту. Саме тому до цього рахунку було включено і період 27– 29 лютого 2024 року, який також був предметом дослідження у справі № 916/3208/24, оскільки станом на дату формування рахунку № 509 від 24.02.2026 позивач не міг передбачити зміст майбутнього судового рішення у справі № 916/3208/24, обсяг задоволених вимог, їх правову кваліфікацію та розмежування відповідальності між відповідачами, оскільки зазначене рішення на той момент ще не існувало. 
Отже, як стверджує позивач, станом на дату складання рахунку позивач був зобов`язаний здійснювати нарахування відповідно до фактичного перебування судна в акваторії порту та вимог Порядку № 316, а не виходячи з майбутнього судового рішення, яке ще не існувало.
Крім того, позивач відхиляє доводи відповідача про те, що рахунок № 509 від 24.02.2026 року не стосується спірних правовідносин з тієї підстави, що у ньому зазначено назву судна “Мamba В”, тоді як у матеріалах справи також фігурує назва “Mystic Mariner”, посилаючись на те, що такі доводи є формальними, оскільки як позивачу, так і відповідачу достеменно відомо, що протягом перебування у морському порту Рені спірне судно неодноразово змінювало свою назву.
Разом з цим позивач наголошує, що обов`язок відповідача сплачувати якірний збір виникає безпосередньо із закону та зазначеного Порядку, а не з факту виставлення рахунку, оскільки портові збори не є платою за договором між сторонами, а є обов`язковими платежами, порядок справляння яких прямо визначений Законом України “Про морські порти України” та Порядком № 316. Тому обов`язок зі сплати якірного збору виникає в силу закону за наявності встановлених нормативними актами умов і не ставиться у залежність від форми чи реквізитів рахунку, який лише відображає здійснений розрахунок такого платежу.
У судовому засіданні господарського суду 09.07.2026 р. по справі № 916/1157/26 протокольно оголошено перерву до 13 липня 2026 року о 16:30 год.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.07.2026 р. призначено судове засідання на 08 вересня 2026 р. об 11:00 год.
02.09.2026 р. від Приватного підприємства “Ларус Шиппінг” через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС до господарського суду надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх. № 29652/26), відповідно до якої відповідач просить суд надати можливість його представнику - адвокату Калітенку Сергію Андрійовичу приймати участь у судовому засіданні по справі № 916/1157/26, призначеному на 08 вересня 2026 року об 11:00 год., а також в усіх наступних судових засіданнях у даній справі, у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.09.2026 р. задоволено заяву Приватного підприємства “Ларус Шиппінг” про участь у судовому засіданні по справі № 916/1157/26, яке призначене на 08 вересня 2026 р. об 11:00 год., та в усіх наступних засіданнях суду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку ЄСІТС (ВКЗ). 
03.09.2026 р. від Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС до господарського суду надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх. № 29795/26).
Під час розгляду справи у судовому засіданні 08.09.2026 р. представники позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні у повному обсязі, натомість представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно з довідкою капітана Морського порту Ізмаїл від 24.02.2026 № 09/14-06-01-28 судно “Мamba В” (ІМО 9189706) (інша назва “Tinka”, “Mystic Mariner”) у період з 27.02.2024 по 04.03.2025 перебувало на внутрішньому рейді (якірна стоянка № 1) в акваторії морського порту Рені.
Так, листом за вих. № 11-1/03 від 11.03.2024 Приватне підприємство “Ларус Шиппінг” повідомило РФ ДП “Адміністрація морських портів України” про те, що з 27.02.2024 року ПП “Ларус Шиппінг” на підставі свідоцтва про реєстрацію судна “Mystic Mariner” (“Мamba В”) № 24/REG/1301470/1422/R від 27.02.2024 року є володільцем суховантажного теплоходу “Мamba В” № ІМО 9189706, рік побудови 1998, довжина найбільша – 99,90 м, довжина обмірна – 93,8 м, ширина найбільша – 19,5 м, висота борту до верхньої палуби – 8,5 м, який перебуває в акваторії морського порту Рені.
Відповідно до свідоцтва Союзу Коморських Островів про тимчасову реєстрацію № 24/REG/1301470/1422/R від 27.02.2024 вбачається, що судно “Mystic Mariner”, попередня назва - “Мamba В”, ІМО № 9189706, порт приписки – Мороні, попередній прапор – Панама, зареєстровано за Ларус Шиппінг – Україна, при цьому вказане свідоцтво дійсне до 26 серпня 2024 року.
Ренійською філією Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (Адміністрація Ренійського морського порту) виставлено ПП “Ларус Шиппінг” рахунок № 590 від 24.02.2026, відповідно до якого розмір якірного збору за судно “Мamba В” під прапором Панами складає 29842,77 дол. США.
Відтак, відповідно до розрахунку до рахунку № 509 вартість якірного збору щодо судна “Мamba В” за період з 27.02.2024 по 04.03.2025 складає 29842,77 дол. США.
Між тим Капітан Морського порту Ізмаїл у листі № 18/14-06-01-28 від 05.05.2026 у відповідь на адвокатський запит від 03.05.2026 № 2026/05/03/01 повідомив, що переміщення судна “Мamba В” (ІМО № 9189706) (інші відомі назви “Tinka”, “Mystic Mariner”) від 21 причалу порту Рені на якірну стоянку № 1 (внутрішній рейд) відбулося 27.10.2022, при чому здійснення вказаного переміщення судна проводилося на підставі листа заступника командира військової частини НОМЕР_1 від 18.10.2022 № 1968 на ім`я голови ДП “Адміністрація морських портів України”. При цьому вказано, що інформація щодо найменування особи (юридичної або фізичної), яка виступала замовником (номінатором) лоцманської проводки та буксирного забезпечення під час вказаного переміщення судна “Мamba В” (ІМО № 9189706) на якірну стояну № 1 (внутрішній рейд) у ВП “Ренійський морський порт” СКІМП відсутня. Видання “диспетчерських розпоряджень (диспозиції)” не входить у функціонал служби Капітана порту. 
Разом з тим Філією “Дельта-лоцман” ДП “Адміністрація морських портів України” у листі № 609/29-00-06/Вих від 06.05.2026 повідомлено представника відповідача – адвоката Калітенко С.А., що послуги з лоцманського проведення судна “Мamba В” (ІМО № 9189706) від причалу морського порту Рені на якірну стоянку в акваторії морського порту у період з 01.01.2022 до 24.12.2025 не надавалися. 
Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, 03.06.2024 Компанія TINKA SHIPPING S.A. звернулася до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного підприємства “Ларус Шиппінг”, в якій просила суд витребувати з незаконного володіння відповідача на користь позивача суховантажний теплохід “Mystic Mariner” (інша назва “ТINKA” (попередня назва “Mamba B”), ІМО № 9189706, рік побудови 1998, тимчасовий прапор Коморських островів; зобов`язати відповідача припинити агентування судна “Mystic Mariner” (інша назва “ТINKA” (попередня назва “Mamba B”), ІМО №9189706, рік побудови 1998, тимчасовий прапор Коморських островів, а також стягнути з відповідача судові витрати.
Так, рішенням Господарського суду Одеської області від 13.11.2024 р. по справі № 916/2457/24, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 та поставною Верховного Суду від 17.06.2025 року, позов Компанії TINKA SHIPPING S.A. задоволено частково, а саме: витребувано з незаконного володіння Приватного підприємства “Ларус Шиппінг” на користь TINKA SHIPPING S.A. суховантажний теплохід “Mystic Mariner” (інша назва “ТINKA” (попередня назва “Mamba B”), ІМО № 9189706, рік побудови 1998, тимчасовий прапор Коморських островів, а також стягнуто з Приватного підприємства “Ларус Шиппінг” на користь Компанії TINKA SHIPPING S.A. судовий збір.
Так, у мотивах зазначеного рішення Господарський суд Одеської області вказав, що позивачем доведено належними доказами наявність у нього права на спірне майно, що вказує на наявність правових підстав для захисту порушеного права. В той же час відповідач, який знав про наявність спору з приводу власника майна, мав знати про порушення порядку набуття ним майна всупереч законодавства, не є добросовісним набувачем спірного судна.
Також у рішенні від 13.11.2024 р. господарським судом було встановлено та надано оцінку наступним обставинам, з чим також погодилися суди апеляційної та касаційної інстанції: “На підтвердження набуття позивачем права власності на спірне майно (судно) останнім надано суду купчу від 03.07.2017 (акт передачі права власності на судно) з перекладом (т. 1 а.с. 21, 24, 28-29), предметом якої виступає судно “Mamba B”, ІМО № 9189706, рік побудови 1998.
За змістом перекладу купчої Компанія BYO LTD передає всі права на судно та частки в ньому TINKA SHIPPING S.A. разом з усіма його човнами та необхідним обладнанням після отримання платежу в розмірі 1.00 дол. США. Купча підписана 03.07.2017 та засвідчена нотаріусом Шостої нотаріальної контори. Від BYO LTD купча підписана Оканом Бірінджі.
Також наявна в матеріалах справи купча містить додаткову відмітку Шостої нотаріальної контори Бешікташ у Стамбулі, датовану 28.08.2023, яка свідчить про належність нотаріального засвідчення купчої.
Крім того, на купчій від 03.07.2017 було проставлено апостиль відповідно до Гаазької Конвенції 1961, № 24371 від 12.07.2017 та у подальшому після додаткового підтвердження та проставлення нотаріальної печатки та підпису нотаріуса 28.08.2023 було проставлено апостиль відповідно до Гаазької Конвенції 1961 № 94624 від 28.08.2023.
На підтвердження наявності у Окана Бірінжі права підпису купчої позивачем надано суду довіреність від 18.10.2007 (т. 1 а.с. 23, 31), за змістом якої довіреній особі ТОВ “Херекс Шиппінг” надає право в тому числі придбати або продавати будь-яке майно Компанії. Довіреність підписана Soller Management Group LTD та BYO LTD.
Відповідна купча посвідчена Шостою нотаріальною конторою Бешикташ. Посвідчувальний напис містить зокрема наступну інформацію (т. 1 а.с. 30): я цим засвідчую, що підпис за цим правочином зроблений даною особою та поданий до нашого нотаріуса для посвідчення, належить Окану Бірінджі, який діє як уповноважена особа від імені BYO LTD. Цей підпис був проставлений у моїй присутності в моєму офісі, у цю середу 12.07.2017.
Підтверджуючий документ: засвідчую, що він має повноваження на довіреності, перекладеної, від 17.03.2016 та зареєстрований за номером в журналі 18198 3-ї нотаріальної контори Кадикьой.
Пізніше судно було перейменовано з “Mamba B” на “TINKA” та змінило національність прапору з панамського на прапор Республіки Молдова, що підтверджується інформацією наявною в базі даних суден Еквазіс/Equasis.
Виключення судна “Mamba B” з державного реєстру суден Панами відбулось 07.05.2018 відповідно до рішення С-43148-18 Головного управління Державного реєстру суден, у зв`язку із заявою компанії BYO LTD про виключення з реєстру від 28.04.2018.
Свідоцтво про виключення від 07.05.2018 підтверджує, що дане судно звільнене від обтяжень та остаточно видалено з Реєстру Панами у зв`язку з продажем та передачею компанії TINKA SHIPPING S.A. та реєстрацією у судновому реєстрі Республіки Молдова
Морська адміністрація Панами видала журнал для безперервної реєстрації історії судна “Mamba B” 08.09.2014, тобто коли компанія BYO LTD зареєструвала судно під прапором Панами. Останній запис, пункт 13-14 журналу безперервної реєстрації історії судна “Mamba B” було зроблено 07.05.2018, щодо внесення відомостей про те, що відбулася перереєстрація судна до прапору Республіка Молдова.
13.09.2017 Морська адміністрація Республіки Молдова у зв`язку із реєстрацією судна TINKA (попередня назва “Mamba B”) під прапором Республіки Молдова видала, зокрема, тимчасове свідоцтво про право плавання під прапором Республіки Молдова та Тимчасове свідоцтво про мінімальний склад екіпажу судна.
Відповідно до змісту відповіді на запит (лист № 05-274 від 14.08.2023) Морська адміністрація Республіки Молдова (Військово-морське Агентство Республіки Молдова) підтвердило факт тимчасової реєстрації судна “TINKA” IMO № 9189706, що належить компанії TINKA SHІPPING S.A., тобто факт того, що дане судно було включено до Суднового реєстру Республіки Молдова.
Також позивачем на підтвердження реєстрації судна за ним було надано:
- роздруківку з бази даних суден “Еквазіс” щодо судна з ІМО №9189706 станом на 30.04.2024 (т. 1 а.с. 39-49), згідно змісту якої назвою судна є TINKA з 01.09.2017, зареєстрований власник з 09.2017 - TINKA SHIPPING S.A., зареєстрований власник з 08.09.2014 - BYO LTD, попередня назва з 01.09.2014 – “Mamba B”;
- свідоцтва про виключення судна від 07.05.2018 зі змісту якого вбачається, що такий документ підтверджує, що судно “Mamba B” звільнене від обтяжень відповідно до витягу з Державного реєстру, виданого 27.04.2018, та остаточно видалено з Реєстру Панами у зв`язку з продажем та передачею компанії: TINKA SHIPPING S.A./ занесено до реєстру Республіки Молдова. Також за текстом свідоцтва вказано, що право власності на судно “Mamba B” зареєстровано в судовому реєстрі FICHA 39635, документ 1927363 Головне управління Державного реєстру власності на судно;
- журнал безперервної реєстрації історії судна (синопсис), виданий урядом Панами 09.05.2018, за змістом п. 13 якого Судно 07.05.2015 припинило реєстрацію під прапором Панами, відбулася перереєстрація під прапор Молдови;
- тимчасове свідоцтво про право власності TINKA SHIPPING S.A. на судно з ІМО № 9189706 від 13.09.2017, дійсне до 13.12.2017;
- тимчасове свідоцтво про право судна TINKA ІМО № 9189706 плавання під прапором республіки Молдова від 13.09.2017, дійсне до 13.12.2017;
- тимчасове свідоцтво про мінімальний склад екіпажу судна TINKA (експлуатуюча компанія TINKA SHIPPING S.A.) від 13.09.2017, дійсне до 13.12.2017;
- лист Військово-морського агентства Республіки Молдова № 05-274 від 14.08.2023, по тексту якого вказано, що публічна установа “Служба капітана порту Джюрджюлешть”, яка виконує функції Морської Адміністрації Республіки Молдова, 13.09.2017 по заяві власника тимчасово (на три місяці) зареєструвала у Державному Судовому Реєстрі Республіки Молдова судно TINKA під номером MD-M-17-985”.
Відтак, суд встановив, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження набуття та перебування у його власності спірного майна, а саме судна “Mamba B” (в подальшому перейменовано в TINKA), ІМО № 9189706, рік побудови 1998.
Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиціальність обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Ці правила також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі.
Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
Саме така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17.
Обставини, які підлягають встановленню судом у справі це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії/події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності.
Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.
Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Таким чином, з огляду на приписи ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини щодо наявності у Компанії TINKA SHIPPING S.A. права на суховантажний теплохід “Mystic Mariner” (інша назва “ТINKA” (попередня назва “Mamba B”), ІМО №9189706, рік побудови 1998, тимчасовий прапор Коморських островів, а також те, що Приватне підприємство “Ларус Шиппінг” є недобросовісним набувачем спірного судна, встановлені судовим рішенням у справі № 2916/2457/24, не підлягають доведенню у даній справі.
У подальшому Ренійська філія ДП “Адміністрація морських портів України” (Адміністрація Ренійського порту) у листі № 625/21-01-03/Вих від 01.05.2026 у відповідь на адвокатський запит представника відповідача повідомила, що Ренійською філією ДП “АМПУ” 15.12.2025 року було отримано лист № 358, згідно з яким ТОВ “Соф Марін” повідомили про призначення морським агентом судна “Mamba B” (ІМО №9189706) з метою здійснення переходу судна для організації зимової стоянки. У додатку до вказаного листа було надано підтвердження статусу власника судна у вигляді Bill of Sale, відповідно до якого Компанія Deep Wave Shipping Corp. зазначалася як власник судна “Mamba B” (ІМО № 9189706). Інших правовстановлюючих документів, які би безпосередньо підтверджували право власності на судно до Ренійської філії ДП “АМПУ” не надходило. Водночас філія вказала, що Адміністрація морського порту не здійснює облік судновласників суден. Крім того, повідомлено, що Ренійська філія ДП “АМПУ” не отримувала від Компанії Deep Wave Shipping Corp. та/або ТОВ “Соф Марін” гарантійних листів, заяв, договорів або інших документів щодо прийняття на себе зобов`язань зі сплати портових зборів, у тому числі щодо заборгованості за якірну стоянку судна. 
Разом з тим, як убачається з наявного у матеріалах справи договору купівлі-продажу (а.с. 111-113), 02 листопада 2022 року компанія TINKA SHIPPING S.A. (власник судна з 2017 року) відчужила судно “Mamba B”, ІМО № 9189706, рік побудови 1998, порт приписки – Панама на користь Компанії Casablanca Duty Free Company (Республіка Маршаллові Острови, реєстраційний № 84714).
У подальшому, як встановлено судом із матеріалів справи, Компанія Casablanca Duty Free Company (Республіка Маршаллові Острови, реєстраційний № 84714) відчужила судно “Mamba B”, ІМО № 9189706, рік побудови 1998, порт приписки – Панама на користь компанії AY SHIP MARITIME S.A. (Республіка Маршаллові Острови, реєстраційний № 121495), що підтверджується договором купівлі-продажу від 28.08.2023 р. 
Водночас суд зауважує, що вказаний договір купівлі-продажу містить відмітку “Apostille”, відтак відповідний документ пройшов спрощену легалізацію уповноваженим органом іноземної держави, в якій такий документ було видано. При цьому “Апостиль” за загальним правилом може бути проставлено або на оригіналі документу, або на належним чином засвідченій копії (такою копією є нотаріально посвідчена копія, відповідність якої звіряється з оригіналом).
При цьому, як вбачається з наявної в матеріалах справи роздруківки з бази даних суден “Еквазіс” щодо судна з ІМО № 9189706 станом на 20.04.2026, наявна інформація щодо продажу вказаного судна у 2023 році, однак, відсутня інформація про нового власника. 
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, Ренійська філія ДП “Адміністрація морських портів України” (Адміністрація Ренійського порту) у листі № 625/21-01-03/Вих від 01.05.2026 повідомила про отримання Ренійською філією ДП “АМПУ” 15.12.2025 року листа № 358, згідно з яким ТОВ “Соф Марін” повідомило про призначення морським агентом судна “Mamba B” (ІМО №9189706). Крім того, філія повідомила, що до вказаного листа було надано підтвердження статусу власника судна у вигляді Bill of Sale, відповідно до якої Компанія Deep Wave Shipping Corp. зазначалася як власник судна “Mamba B” (ІМО № 9189706).
Відтак, на момент звернення компанією TINKA SHIPPING S.A. до Господарського суду Одеської області з позовом про витребування з незаконного володіння Приватного підприємства “Ларус Шиппінг” суховантажного теплохіду “Mystic Mariner” (інша назва “ТINKA” (попередня назва “Mamba B”), ІМО №9189706, рік побудови 1998, тимчасовий прапор Коморських островів та зобов`язання відповідача припинити агентування судна “Mystic Mariner” (інша назва “ТINKA” (попередня назва “Mamba B”), ІМО №9189706, рік побудови 1998, тимчасовий прапор Коморських островів (вх. № 2517/24 від 03.06.2024 р.), вказане судно вже було відчужено компанією TINKA SHIPPING S.A. Компанії Casablanca Duty Free Company (Республіка Маршаллові Острови, реєстраційний № 84714), що підтверджується договором купівлі-продажу від 02.11.2022 року. 
Водночас, як вбачається з Комп`ютерної програми “Діловодство спеціалізованих судів”, вказані докази, а саме: договір купівлі-продажу від 02 листопада 2022 року, укладений між TINKA SHIPPING S.A. та Casablanca Duty Free Company, а також договір купівлі-продажу, укладений між Casablanca Duty Free Company та AY SHIP MARITIME S.A., від 28.08.2023 р. не містяться у матеріалах справи № 916/2457/24, з огляду на що не досліджувалися судом під час розгляду вказаної справи. При цьому вказані документи вже існували на момент подачі TINKA SHIPPING S.A. вказаного позову, з огляду на що остання не могла не бути обізнаною щодо відчуження вказаного майна.
Таким чином, із матеріалів справи вбачається, що з 28.08.2023 року власником спірного судна була Компанія AY SHIP MARITIME S.A., натомість останнім відомим власником спірного судна з 07.11.2025 року є Компанія Deep Wave Shipping Corp., при цьому до суду не надано доказів, що у період з 28.08.2023 по 06.11.2025 року компанія AY SHIP MARITIME S.A. відчужувала спірне судно на користь інших осіб, аніж компанія Deep Wave Shipping Corp.
З огляду на викладене, на підставі наданих до суду доказів господарський суд дійшов висновку, що у спірний період, за який позивачем заявлено якірний збір до стягнення, а саме з 27.02.2024 по 04.03.2025 р. власником судна була компанія AY SHIP MARITIME S.A. (Республіка Маршаллові Острови, реєстраційний № 121495), доказів протилежно матеріали справи не містять. Разом з тим суд зауважує, що вказана компанія, як власник майна, який самостійно та за власною волею придбав спірне судно, зобов`язаний згідно зі статтею 322 ЦК України утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до положень частини четвертої статті 319 Цивільного кодексу України власність зобов`язує.
Тобто, положення статті 322 Цивільного кодексу України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням та збереженням належного йому майна, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.
При цьому відповідно до статті 1 Кодексу торговельного мореплавства України (надалі - КТМУ), даний кодекс регулює відносини, що виникають з торговельного мореплавства. Під торговельним мореплавством у цьому Кодексі розуміється діяльність, пов`язана з використанням суден для перевезення вантажів, пасажирів, багажу та пошти, рибних та інших морських промислів, розвідки та видобування корисних копалин, виконання буксирних, криголамних і рятувальних операцій, прокладання кабелю, також для інших господарських, наукових і культурних цілей.
Згідно з ч. 1 ст. 4 Кодексу торговельного мореплавства України до цивільних, адміністративних, господарських та інших правовідносин, що виникають із торговельного мореплавства і не врегульовані цим Кодексом, відповідно застосовуються правила цивільного, адміністративного, господарського та іншого законодавства України.
Відповідно до ст. 73 Кодексу торговельного мореплавства України правові, економічні, соціальні та організаційні основи діяльності в морських портах визначаються цим Кодексом та Законом України “Про морські порти України”. До функціонування морських рибних портів застосовуються норми цього Кодексу щодо морських портів з урахуванням особливостей, визначених Законом України “Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів”. Перелік морських портів України, відкритих для знаходження іноземних суден, визначається Кабінетом Міністрів України та оприлюднюється в Повідомленнях мореплавцям України.
Статтею 74 Кодексу торговельного мореплавства України передбачено, що організація та забезпечення безпеки мореплавства у морському порту покладаються на адміністрацію морських портів України. Власники (користувачі) морських терміналів, судновласники, інші суб`єкти господарювання, що здійснюють свою діяльність у межах території та акваторії морського порту, забезпечують безпеку мореплавства відповідно до правил, визначених обов`язковими постановами по порту.
Згідно зі ст. 75 Кодексу торговельного мореплавства України державний нагляд за безпекою мореплавства у морському порту, на підходах до нього та в суміжних акваторіях здійснюється капітаном морського порту. Межі зони нагляду, на яку поширюються повноваження капітана морського порту щодо здійснення ним державного нагляду за безпекою мореплавства, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері безпеки на морському і річковому транспорті. Державний нагляд за безпекою мореплавства у морських терміналах, розташованих у межах територій та акваторій, відокремлених від основної території та акваторії відповідного морського порту, здійснює окремий підрозділ служби капітана морського порту. Капітан морського порту та служба капітана морського порту діють на підставі положення, яке затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту.
Частиною 1 ст. 16 Закону України “Про морські порти України” передбачено, що фінансування діяльності ДП “АМПУ” здійснюється за рахунок портових зборів, що справляються нею відповідно до Закону, плати за надання послуг та орендної плати, інших незаборонених законодавством джерел.
Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України “Про морські порти України” тарифи на спеціалізовані послуги, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, та послуги, які оплачуються у складі портових зборів, підлягають державному регулюванню національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту.
Отже, визначення ставок портових зборів та послуг, які сплачуються у складі портових зборів, є виключною компетенцією держави. Портові збори установлюються по єдиних тарифах, носять цільовий характер і не можуть використовуватися з іншою метою.
Статтею 22 Закону України “Про морські порти України” передбачено, що у морському порту справляються такі портові збори: корабельний, причальний, якірний, канальний, маяковий, адміністративний та санітарний.
Розмір портових зборів та порядок їх сплати встановлені Порядком справляння та розміри ставок портових зборів, затвердженим наказом Міністерством інфраструктури України від 27.05.2013 року № 316 “Про портові збори” та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.06.2013 за № 930/23462 (надалі - Порядок справляння).
Згідно з п. 1.15 Порядку справляння цей Порядок є обов`язковим для застосування усіма суб`єктами господарювання незалежно від підпорядкованості та форми власності, які відповідно до чинного законодавства України є учасниками у справлянні із суден портових зборів.
Відповідно до п. 1.2 Порядку справляння згідно із частинами третьою - п`ятою статті 22 Закону України “Про портові збори” портові збори сплачуються адміністрації морських портів України, крім випадків, визначених цим Законом, а саме:
- причальний збір справляється на користь власника причалу, а якщо причал перебуває у користуванні - на користь відповідного користувача;
- канальний збір справляється на користь власника каналу;
- корабельний збір справляється на користь користувача портової акваторії, а також власника операційної акваторії причалу (причалів), збудованої до набрання чинності Законом України “Про морські порти України”;
- маяковий збір справляється на користь державної установи, що організовує та здійснює навігаційно-гідрографічне забезпечення мореплавства.
Частиною 2 статті 22 Закону України “Про морські порти України” передбачено, що розміри ставок портових зборів для кожного морського порту встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту, відповідно до затвердженої нею методики. Порядок справляння, обліку та використання коштів від портових зборів, крім використання коштів від адміністративного збору з урахуванням особливостей використання, встановлених Кодексом торговельного мореплавства України, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і внутрішнього водного транспорту.
Згідно з п. 1.3 Порядку справляння портові збори (корабельний, причальний, якірний, канальний, маяковий, адміністративний та санітарний) справляються в морських портах із суден і плавучих споруд, що плавають під Державним Прапором України та іноземними прапорами, за групами згідно з додатком 1 до цього Порядку.
Відповідно до п. 1.4 Порядку справляння сплата портових зборів у морських портах здійснюється до виходу судна з морського порту, а за транзитний прохід каналами - шляхом попередньої оплати або безпосередньо на вході у канал.
Пунктом 1.5 Порядку справляння погоджено, що нарахування портових зборів здійснюється з умовного об`єму судна, який обчислюється в кубічних метрах і дорівнює добутку трьох величин (довжина судна, ширина судна і висота борту судна), зазначених в обмірному свідоцтві (головні розмірення) або документі, що його замінює. При цьому умовний об`єм судна підлягає округленню у такому порядку: до 0,5 кубічного метра округлюється до цілого числа в меншу сторону, а 0,5 кубічного метра і більше округлюється до цілого числа в більшу сторону.
Між тим п. 6.1 Порядку справляння та розмірів ставок портових зборів закріплено, що із суден груп А та Б за стоянку більш як 12 годин на внутрішньому рейді морського порту якірний збір справляється за добовими ставками за 1 куб. м об`єму судна за фактичний час стоянки: 0,0043 долара США - із суден у закордонному плаванні;0,00043 долара США - із суден у каботажному плаванні. 
За умовами п. 6.2 Порядку справляння та розмірів ставок портових зборів із суден груп В, Г і Е (спортивні судна, приватні яхти, парусні судна та риболовні судна, що заходять у порти без виконання вантажних операцій) якірний збір справляється за 30 діб стоянки з кожного судна на внутрішньому рейді за такими ставками: 28 доларів США - із суден у закордонному плаванні; 2,8 долара США - із суден у каботажному плаванні.
За кожну наступну добу стоянки судна на внутрішньому рейді понад зазначений строк якірний збір справляється з кожного судна за такими ставками: 3,2 долара США - із суден у закордонному плаванні; 1,6 долара США - із суден у каботажному плаванні.
Якірний збір справляється на дату виходу судна з морського порту. У разі стоянки судна на внутрішньому рейді тривалістю понад 30 діб нарахування та справляння якірного збору проводяться щомісяця станом на останній день розрахункового місяця.
Відповідно до ст. 85 Кодексу торговельного мореплавства України під час перебування в морському порту будь-яке судно зобов`язане дотримувати чинних законів і правил України, у тому числі тих, що стосуються безпеки порту і судноплавства в порту, митного, прикордонного, санітарного (фітосанітарного) режимів, лоцманського проведення, буксирування, рятувальних і суднопіднімальних робіт, якірної стоянки і надання місць біля причалів, навантаження і вивантаження вантажів, посадки і висадки людей, послуг, пов`язаних з навантажувально-розвантажувальними роботами, і будь-яких інших портових послуг, портових зборів, запобігання забрудненню навколишнього природного середовища.
У відповідності до ст. 20 Кодексу торговельного мореплавства України судновласником у цьому Кодексі визнається юридична або фізична особа, яка експлуатує судно від свого імені, незалежно від того, чи є вона власником судна, чи використовує на інших законних підставах. Власником судна є фізична або юридична особа, яка здійснює відносно закріпленого за нею судна права, до яких застосовуються правила про право власності.
Як стверджує позивач, у період з 27.02.2024 по 04.03.2025 судно “Мamba В” (ІМО 9189706) (інша назва “Mystic Mariner”, “Tinka”) перебувало на внутрішньому рейді акваторії морського порту Рені (якірна стоянка № 1), за що нараховано якірний збір у розмірі 29842 долари США 77 центів США, стягнення якого заявлено з ПП “Ларус Шиппінг”.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, про що судом зазначено вище, власником судна у спірний період була Компанія AY SHIP MARITIME S.A. (Республіка Маршаллові Острови, реєстраційний № 121495), водночас матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження існування у відповідача – ПП “Ларус Шиппінг” обов`язку зі сплати якірного збору замість власника судна ні в силу закону, ні в силу договору. 
Відтак, суд зазначає, що позивачем не доведено наявності підстав для покладення обов`язку зі сплати якірного збору, нарахованого за період з 27.02.2024 по 04.03.2025 за перебування судна “Мamba В” (ІМО 9189706) (інша назва “Mystic Mariner”, “Tinka”) на внутрішньому рейді акваторії морського порту Рені (якірна стоянка № 1), власником якого у вказаний період була Компанія AY SHIP MARITIME S.A. (Республіка Маршаллові Острови, реєстраційний № 121495), на ПП “Ларус Шиппінг”.
За таких обставин, суд зазначає, що ПП “Ларус Шиппінг” є неналежним відповідачем у вказаній справі, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, при цьому суд зауважує, що належним відповідачем є особа, що була власником судна у спірний період, або інша особа, яка мала обов`язок щодо виконання такого зобов`язання за власника судна (морський агент, інша уповноважена особа). Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не заявлено позовних вимог до таких осіб, клопотання про їх залучення або заміну первісного відповідача належним відповідачем не подано. 
При цьому з огляду на встановлення судом відсутності обов`язку ПП “Ларус Шиппінг” зі сплати якірного збору, суд дійшов висновку також про відсутність підстав для стягнення з відповідача 3% річних, нарахованих за несвоєчасне виконання такого зобов`язання.
Частинами 1, 3, 4 статті 45 ГПК України передбачено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 48 ГПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
Вирішуючи спір, суд залежно від характеру правовідносин зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, та, встановивши факт пред`явлення позову до неналежного відповідача, відсутність клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, незалучення до участі у справі співвідповідача, суд відмовляє в задоволенні позову саме із зазначених підстав (схожий за змістом висновок викладено в пункті 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19).
Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц, від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц, від 12.12.2018 у справах № 570/3439/16-ц і № 372/51/16-ц).
Однак за власною ініціативою суд не може залучити до участі в справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача (наведену правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 910/7122/17).
Згідно зі статтею 129 Конституції України до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands від 27 жовтня 1993 року (n. 33), та Ankerl v. Switzerland від 23.10.1996 року (пункт 38) встановлено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні “справедливого балансу” між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Рівність засобів включає: розумну можливість представляти справу в умовах, що не ставлять одну сторону в суттєво менш сприятливе становище, ніж іншу сторону; фактичну змагальність; процесуальну рівність; дослідження доказів, законність методів одержання доказів; мотивування рішень.
Крім того, принцип змагальності тісно пов`язаний з принципом рівності, тоді як рівноправність сторін - один із необхідних елементів принципу змагальності, “без якого змагальність як принцип не існує”. Рівноправність сторін є суттю змагальності, бо тільки через рівні можливості сторін можлива реалізація принципу змагальності.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З огляду на викладені обставини, господарський суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами виникнення у відповідача перед позивачем зобов`язань з оплати якірного збору за стоянку судна “Мamba В” (ІМО 9189706) (інша назва “Mystic Mariner”, “Tinka”) у період з 27.02.2024 по 04.03.2025 на внутрішньому рейді акваторії морського порту Рені (якірна стоянка № 1), власником якого у вказаний період була інша особа.
Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” не відповідають вимогам чинного законодавства та обставинам справи та не підлягають задоволенню з огляду на їх необґрунтованість.
У зв`язку з тим, що рішення відбулося не на користь позивача, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, відносяться за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, 
суд –

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” до Приватного підприємства “Ларус Шиппінг” про стягнення заборгованості у загальному розмірі 31225 доларів США 48 центів США відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано 11 вересня 2026 р.

Суддя В.С. Петров