РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.06.2026 м. Турка
Турківський районний суд Львівської області в складі:
головуючий - суддя Ференц Р.І.,
секретар судового засідання Баранишин Д.В.,

Справа № 626/3672/25
Провадження №2/458/89/2026

за участі сторін цивільного провадження:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач –  ОСОБА_2 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Наталинської сільської ради Берестинського району Харківської області повноважний представник не прибув, 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Берестинської міської ради Харківської області повноважний представник Дем`яник Н.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Турка Самбірського району Львівської області в порядку загального позовного провадження в режимі відеоконференції сторони по справі поза межами приміщення суду з Берестинським районним судом Харківської області цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Наталинської сільської ради Берестинського району Харківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Берестинської міської ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав, -
В С Т А Н О В И В:
20.11.2025 року засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» в Берестинський районний суд Харківської області від позивача надійшла позовна заява  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Наталинської сільської ради, Служба у справах дітей Берестинської міської ради, про позбавлення батьківських прав, в якій позивач просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2025 року у провадження судді Берестинського районного суду Харківської області Бєлостоцької О.В. передана дана справа.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2025 року у провадження судді Турківського районного суду Львівської області Ференц Р.І. передана дана справа.
Зазначений спір відповідно до вимог ст.19 ЦПК України належить до компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, оскільки ч.1 ст.19 ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. 
Згідно ст.23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції.
Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.
Підсудність є розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду. Територіальна підсудність є підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.
Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання відповідача, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом .
Також суди повинні виходити з того, що правила підсудності справ у цивільному судочинстві можуть визначатися лише процесуальним законом (Рішення Конституційного Суду України від 27.03.2002 року № 7–рп/2002, від 07.05.2002 року № 8–рп/2002, від 22.06.2004 року № 13–рп/2004.
Ч.ч.1,2 ст.28 ЦПК України передбачено, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи) і позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої ст..30 ЦПК України.
Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 року №807–ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», яка набрала чинності 19.07.2020 року, в Україні утворено 136 нових та ліквідовано 490 районів, в тому числі, ліквідовано Турківський район Львівської області та утворено Самбірський район (з адміністративним центром у місті Самбір) у складі територій Бісковицької сільської, Боринської селищної, Добромильської міської, Новокалинівської міської, Ралівської сільської, Рудківської міської, Самбірської міської, Старосамбірської міської, Стрілківської сільської, Турківської міської, Хирівської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3.1 розділу ХІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про судоустрій і статус суддів” встановлено, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17 липня 2020 року №807–IX, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102–IX, який неодноразово продовжувався і діє на даний час.
Зважаючи на вище вказане, справа підсудна Турківському районному суду Львівської області, оскільки ст.ст.23,27 ЦПК України передбачено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ СТОРІН ПО СПРАВІ.
Позиція особи, яка подала позов.
Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що від шлюбу  ОСОБА_3 і ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 він, позивач. Батьки розлучилися, він проживав з мамою, батька ніколи не бачив, вирішив звернутися з даним позовом, оскільки батько ніколи йому не допомагав ні фінансово, ні морально, не цікавився і не цікавиться його життям, зі сторони батька було вчинено дії, якими припинялося електропостачання та газопостачання. 
В судовому засіданні позивач  ОСОБА_1  позов підтримав, просив позовну заяву задовольнити, позбавити батьківських прав  ОСОБА_4  по відношенню до спільних дітей  ОСОБА_5 , ОСОБА_4 ,  ОСОБА_2 . 
Позиція відповідача.
Відповідач  ОСОБА_2  в судовому засіданні не спростував позовні вимоги позивача, підтвердив факти припинення надання комульних послуг в житлове приміщення, де проживав позивач, а також про факт непроживання в його приватному житлі сина а здачі житла стороннім особам. В судовому засіданні сказав «нехай буде так, як хоче позивач, я відмовляюсь від сина», що свідчить про визнання позову.
Позиція третьої особи.
Повноважний представник Служби у справах дітей Берестинської міської ради Харківської області в судовому засіданні  ОСОБА_6  підтримала позов, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, надала суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав, підтвердила, що зі сторони Служби у справах дітей Берестинської міської ради Харківської області під час вирішення витання позбавлення батьківських прав ОСОБА_2  вживалися заходи до виклику на засідання служби, проте  ОСОБА_2  відмовився прибувати на засідання, не бере участі у вихованні дитини, не піклується про здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, не допомагає матеріально, не цікавився навчанням у навчальних закладах, всі питання щодо виховання дитини вирішуються мамою самостійно без участі та підтримки батька, у зв`язку з чим Служба у справах дітей Берестинської міської ради Харківської області вважає згідно висновку, який затверджений за доцільне позбавити батьківських прав  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , по відношенню до повнолітньої дитини - сина  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Допитана в судовому засіданні в якості свідка  ОСОБА_3 пояснила, що її син сам виявив бажання позбавити батьківських прав свого батька, так як той вже більше 11 років не приймає участі у його житті та вихованні. ОСОБА_7 в дитинстві мав великі проблеми зі здоров`ям, ОСОБА_8 розлучився з ОСОБА_9 , відрізав у своєму будинку по місцю проживання дитини світло та покинув їх. За останні роки відповідаіч ніколи не цікавився здоров`ям дитини, не допомагав, аліменти почали отримувати тільки тоді коли служби наклали арешт на його рахунки. Виникаючі потреби, як мати дитини, намалася вирішувати самостійно, без допомоги батька дитини.   
Заяви (клопотання) учасників справи.
20.11.2025 року позивач подав позовну заяву.
23.04.2025 року стороною позивача подано клопотання про виклик свідків – ОСОБА_3 .
16.01.2026 року, 30.01.2026 року стороною позивача подано клопотання про проведення судового засідання в дистанційному порядку.
21.01.2026 року третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей Наталинської сільської ради Берестинського району Харківської області надала додаткові пояснення.
27.02.2026 року стороною відповідача подано клопотання про перенесення судового засідання.
25.05.2026 року третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей Наталинської сільської ради Берестинського району Харківської області подала клопотання про доручення доказів – висновок про доцільність позбавлення батьківських прав.
15.06.2026 року третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей Наталинської сільської ради Берестинського району Харківської області подала клопотання про доручення доказів – правовстановлюючих документів.
Інших клопотань і заяв від сторін на адресу суду не надходило.
Процесуальні дії у справі.
Судом вживалися заходи до отримання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача, з приводу чого постановляється ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч.8 ст.187 ЦПК України Берестинським районним судом Харківської області засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» отримано відповідь № 2066942 від 01.12.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру, відповідно до якої місце реєстрації відповідача – АДРЕСА_3 .
Ухвалою судді Берестинського районного суду Харківської області Бєлостоцької О.В. від 01.12.2025 року матеріали справи передано за територіальною юрисдикцією на розгляд до Турківського районного суду Львівської області з підстав, які вказані в ухвалі суду.
Ухвалою суду від 07.01.2026 року прийнято до розгляду заяву, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання, почато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали, відкрито підготовче провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, в судове засідання викликано осіб, які беруть участь у справі.
Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 20.01.2026 року, 06.02.2026 року, 11.03.2026 року, 24.06.2026 року судові засідання у справі вирішено проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду в режимі відеоконференції з позивачем в приміщенні Берестинського районного суду Харківської області.
Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 16.03.2026 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті, визнано явку сторін обов`язковою, витребувано у служби у справах дітей Берестинської міської ради Харківської області висновок про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
25.06.2026 року по справі проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.
Судові засідання по справі були призначені 22.01.2026 року, 11.02.2026 року, 04.03.2026 року, 11.03.2026 року, 16.03.2026 року, 26.05.2026 року, 16.06.2026 року, 24.06.2026 року, 25.06.2026 року.
Сторони по справі про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином і в передбачений законом порядок, що підтверджується судовою повісткою скерованою на їхнє ім`я, а також оголошенням на офіційному веб-порталі судової влади України.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи, відповідні до них правовідносини та зміст спірних правовідносин.
Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого, - виключення зайвих доказів.
Вирішуючи питання щодо доказів, суд враховує інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Судом встановлено, що з 26 жовтня 2007 року ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який був зареєстрований Виконавчим комітетом Наталинської сільської ради Красноградського району, Харківської області.
Від спільного подружнього життя ІНФОРМАЦІЯ_6 в них народився ОСОБА_1 .
Заочним рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 16 січня 2014 року по справі №626/2543/13-ц шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано.
Після розірвання шлюбу син з матір`ю ОСОБА_3 проживали в квартирі, власником якої є ОСОБА_2 , за такою адресою: АДРЕСА_1 .
З 31.07.2017 року ОСОБА_3 , подала заяву до Берестинського управління експлуатації газового господарства ПАТ "Харківгаз" з проханням сприяння у наданні послуги газопостачання у домоволодінні, власником якого є ОСОБА_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в якому була зареєстрована та проживала: ОСОБА_3 , також проживав малолітній: ОСОБА_1 .
Берестинський районний суд Харківської області розглянув справу за позовом ОСОБА_3 в інтересах малолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з третіми особами Службою у справах дітей Берестинської районної державної адміністрації, АК "Харківобленерго" в особі БСП Берестинського районного відділення "Харківенергозбут", ПАТ "Харківгаз" про усунення перешкод у користуванні житлом.
ОСОБА_2 змінив своє місце проживання в липні 2017 року і з того часу ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в подальшому йогожитті, не цікавиться станом його здоров`я, не виконував покладених законом на батьків обов`язків. Всі питання щодо виховання ОСОБА_10 вирішувала ОСОБА_3 самостійно без участі та підтримки з боку ОСОБА_2 .
Відповідно до інформації КНП «Берестинський центр первинної медико - санітарної допомоги» від 19 березня 2026 року №01-13/193 ОСОБА_1 перебуває на диспансерному обліку у лікаря загальної практики - сімейного лікаря з приводу діагнозу: бронхіальна астма, легкий персистуючий перебіг, змішана, період ремісії. Напад середньої важкості. Алергічний риніт, інтермітуючий перебіг, період ремісії. Викривлення носової перегородки. Останнє звернення до сімейного лікаря 01.04.2024 з приводу ГРЗ, на прийомі був з мамою ОСОБА_3 . Медичну документацію дитини з ОКЛ м. Харків надавала матір, на прийомах у сімейного лікаря дитина була завжди з мамою. Батько ОСОБА_2 не цікавився у сімейного лікаря станом здоров`я дитини.
Відповідно до інформації Берестинського аграрно - техничного фахового коледжу від 20 березня 2026 року №222, ОСОБА_1 , в 2023 році закінчив КЗ Наталинський ліцей Наталинської сільської ради Берестинського району Харківської області».
З 1 вересня 2023 року навчається в Берестинському аграрно-технічному фаховому коледжі за спеціальністю Н7 «Агроінженерія», на бюджетній основі в групі А-31.
З виданої характеристики вбачається, що батько учня, ОСОБА_11 , не бере участі у навчанні дитини, не цікавиться успішністю, не підтримує зв`язок із закладом освіти, невідвідує батьківські збори та не виконує своїх батьківських обов`язків щодо забезпечення належних умов для навчання й розвитку дитини. Усі питання, пов`язані з навчальним процесом, вирішуються матір`ю самостійно.
Відповідно акту оцінки потреб сім`ї КЗ «Берестинський центр соціальних служб» під час відвідування встановлено, що ОСОБА_3 разом з сином проживають в приватному будинку з ремонтом, в якому є дві жилі кімнати, кухня, ванна з туалетом, газове опалення. Син має окрему кімнату, яка облаштована окремим спальним місцем та іншими меблями для повноцінного проживання та навчання.
На засіданні Служба у справах дітей Берестинської міської ради Харківської області розглянуто ухвалу Турківського районного суду Львівської області у справі щодо надання висновку про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав  ОСОБА_2 відносно сина  ОСОБА_1 . 
Згідно висновку Служба у справах дітей Берестинської міської ради Харківської області про доцільність позбавлення батьківських прав, керуючись статтями 19, 141, 150, 155, п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України, постановою Кабінету Міністрів від 24.09.2008р. №866 “Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини”, було вирішено за доцільне позбавити батьківських прав  ОСОБА_2 відносно дітей  ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 .
У матеріалах справи наявні докази про направлення відповідачу позовної заяви, повістки про виклик до суду.
Встановивши дійсні обставини справи, дослідивши докази позивача на обґрунтування заявлених вимог, суд, вирішуючи спір між сторонами, виходить з наступних мотивів та норм права.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Предметом спору у цій справі є позбавлення батьківських прав.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Стаття 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 ст. 6 Конвенції, яка з огляду на приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Частиною першою статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до пункту 1 статті 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Згідно з частинами другою, третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), в тому числі, й на рівне виховання батьками.
У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).
Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків.
Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 47 рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).
Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.
Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітніх дітей не розлучатися з батьком і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції).
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.
Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України»).
ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року ЄСПЛ вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися.
Разом з тим, у рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
Крім того, у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява № 70879/11) ЄСПЛ зауважив про те, що в інтересах дитини також забезпечити її розвиток у здоровому навколишньому середовищі, і батько не може мати права відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вживати таких заходів, які б могли завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини можуть, в залежності від їх характеру і серйозності, превалювати над інтересами батьків.
Також ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява № 70879/11) зазначив про те, що якщо батько не підтримує стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантоване Конвенцією.
У п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Згідно з усталеною судовою практикою Верховного Суду позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.
Врахувавши конкретні обставини справи, «якнайкращі інтереси дитини», а також те, що відповідач не підтримував стосунків з диьтиною протягом тривалого часу, не цікавився його життям, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, суд дійшов висновку про застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав, оскільки  ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків.
Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що  ОСОБА_2 перешкоджали у спілкуванні з дитиною.
Судом враховано те, що спір вирішено в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, з врахуванням повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування.
Водночас, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04), що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. 
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 58 рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 року, серія A, №303-A, п. 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Судові витрати в цій справі складаються з судового збору.
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує положення статті 141 ЦПК України та керується нею. Згідно пунктів 1,2,6 вказаної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. 
Вимогами ч.2 п.1 ст.141 ЦПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Окрім цього, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір стягується за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.
Пільги щодо сплати судового збору, а також підстави звільнення від сплати судового збору визначено у ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Відповідно до п.35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року№10 вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.
Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно долученої до заяви квитанції АТ «Укрпошта» від 18.11.2025 року вбачається, що позивачем оплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, сформованою автоматизованою системою документообігу Берестинського районного суду Харківської області.
Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, зважаючи на відсутнфсть вимоги позивача про стягнення з відповідача оплаченого ним судового збору за позовну вимогу, суд не вирішує таку вимогу.
Приймаючи до уваги вище вказане, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2-5,10,12,19,23,27,28,258,259,268,272,273 ЦПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Наталинської сільської ради Берестинського району Харківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Берестинської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав – задовольнити повністю.
Позбавити батьківських прав  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , по відношенню до повнолітньої дитини - сина  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Ознайомитись з текстом судового рішенням в електронній формі сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: https://tk.lv.court.gov.ua/
Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 ;
місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 ; адреса фактичного проживання: АДРЕСА_5 ; РНОКПП (для фізичних осіб): НОМЕР_2 
Відповідач:  ОСОБА_2 ;
місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 ; РНОКПП (для фізичних осіб)  НОМЕР_1 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Наталинської сільської ради Берестинського району Харківської області;
юридична адреса, місцезнаходження за відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: вул. Лугова, буд. 4 с. Наталине Берестинський район Харківська область, код 42484373.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Берестинської міської ради Харківської області;
юридична адреса, місцезнаходження за відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 63304 вул. Історична, буд. 94 м. Берестин Берестинський район Харківська область, код 43915404.
Повний текст судового рішення складено 06.07.2026 року.

Суддя        Р.І.Ференц