ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2492/26 Справа № 932/4286/26 | | Суддя у 1-й інстанції - Орчелота А. В. Суддя у 2-й інстанції - Піскун  О. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
07 вересня 2026 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Гелетія Максима Тарасовича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду міста Дніпра від 17 серпня 2026 року стосовно
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі — КУпАП), 
за участю:
особи, яка притягається
до адміністративної відповідальності   ОСОБА_1 
захисника Гелетія М. Т.
ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення.
Постановою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 17 серпня 2026 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, та стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 665,60 гривень.
Згідно з постановою суду першої інстанції, водій ОСОБА_1 09 березня 2026 року о 12 годині 15 хвилин в м. Дніпрі, вул. Джинчарадзе, 20, керував автомобілем «ГАЗ-31105-801», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився в установленому законом порядку зі згоди водія, за допомогою газоаналізатору “Drager-6820” ARHK-0034, тест №2989. Результат огляду; 0.67 ‰. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 «а» ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що прилад “Drager-6820”, за допомогою якого проводився огляд на стан сп`яніння, на думку ОСОБА_1 був несправним, або підмінним, так як одразу після його застосування поліцейськими було закрито екран з показниками тесту, що створило у ОСОБА_1 обґрунтовані підстави вважати, що у прилад здійснено протиправне втручання з метою підміни результату тесту.
Вказує, що зазначений епізод відображено у постанові Соборного районного суду міста Дніпра від 28.05.2026 року (справа №201/4095/26), якою провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , притягнутого за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито за відсутністю складу правопорушення.
З приводу обставин події зазначає, що приблизно о 12:00 год. того ж дня, ОСОБА_1 повернувся у гараж, який розташований на АДРЕСА_2 . Оскільки транспортний засіб ОСОБА_1 було припарковано у гаражі, й наміру керування автомобілем в той день у ОСОБА_1 вже не було, він вжив алкогольний напій та збирався зачинити гараж й прямувати додому. Але, приблизно через 20 хвилин до гаражу прибули поліцейські, які агресивно поводячись, вчинили незаконні дії по відношенню до ОСОБА_1 , закували в кайданки, нанесли тілесні ушкодження та доправили до Шевченківського районного відділу поліції, де й було встановлено, що станом на 13:03 год. ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння з результатом 0,67%.
Посилається на відсутність доказів факту керування автомобілем у стані сп`яніння, поліція не надала відеозапису з бодікамер чи інших доказів, на яких було б зафіксовано, що ОСОБА_1 безпосередньо керував транспортним засобом.
Обставини зупинки та невиконання вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу вже досліджувалися судом у справі № 932/3488/26 за ст. 185 КУпАП. У цій справі суд закрив провадження через відсутність складу адміністративного правопорушення, зазначивши, що поліція не надала доказів злісної непокори вимогам працівника поліції.
Водночас матеріали, на які посилалася поліція, — протокол, рапорти та інші документи — самі по собі не підтверджують достовірність викладених у них обставин і не доводять факт керування автомобілем у стані сп`яніння.
Апелянт стверджує, що під час затримання працівники поліції допустили протиправні дії та застосовували необґрунтовані заходи впливу.
Звертає увагу, що огляд на стан алкогольного сп`яніння було проведено безпосередньо у приміщенні Шевченківського районного відділу поліції, а не на місці зупинки транспортного засобу, як вказано у протоколі.
Зауважує, що судом було проігноровано пояснення, про те, що відносно ОСОБА_1 , без жодних на те правових підстав, під тиском, та з явними перевищеннями службових повноважень, за відсутності понятих, було складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 130 КУпАП.
Позиції учасників апеляційного процесу.
У судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник Гелетій М. Т. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав, викладених в ній.
Мотиви апеляційного суду.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності та його захисника, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
Суд апеляційної інстанції вважає викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, таким, що відповідає фактичним обставинам справи.
Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з вимогами ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до вимог ч.2 ст.9 КУпАП адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Положеннями ч.1 ст.130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону судом першої інстанції дотримано у повному обсязі.
Як вбачається з оскаржуваної постанови суд першої інстанції в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, зокрема на: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №610363 від 09 березня 2026 року, складений відносно ОСОБА_1 за фактом порушення ним вимог п.2.9«а» ПДР України, відеозапис зафіксованої події, здійснений працівниками поліції, роздруківку результату тесту, проведеного із застосуванням приладу газоаналізатора ALCOTEST DRAGER 6820, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а також інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, які були повною мірою досліджені судом у судовому засіданні відповідно до вимог ст.245 КУпАП. 
Надані докази були досліджені апеляційним судом.
Дослідивши вказані матеріали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у поза розумний сумнів.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів, наданих під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.
Так, доводи апеляційної скарги повністю спростовуються відеозаписом, наявним в матеріалах справи, який у повному обсязі підтверджує обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.
Із зазначеного відеозапису беззаперечно вбачається факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом марки «ГАЗ-31105-801», державний номерний знак НОМЕР_1 , а також обставини його зупинки працівниками поліції. Під час спілкування з водієм працівником поліції у нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота та поведінку, що не відповідала обстановці. Зазначені обставини також відображені в акті огляду водія на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.
Із відеозапису також вбачається, що після виявлення зазначених ознак ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. Натомість останній привів транспортний засіб у рух та залишив місце його зупинки, у зв`язку з чим працівниками поліції його було затримано та доставлено до відділу поліції.
У подальшому у відділі поліції ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу — газоаналізатора «ALCOTEST DRAGER 6820». Зафіксований технічним засобом результат огляду ОСОБА_1 сприйняв без заперечень.
Таким чином, досліджений апеляційним судом відеозапис не лише підтверджує факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, а й об`єктивно відтворює послідовність подій, у тому числі причини проведення огляду у відділі поліції, а не за місцем зупинки транспортного засобу.
За таких обставин доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів факту керування та щодо обставин проведення огляду не узгоджуються з безпосередньо дослідженим апеляційним судом відеозаписом та не знаходять свого підтвердження матеріалами даного провадження.
Доводи апеляційної скарги про те, що прилад «Drager-6820», за допомогою якого проводився огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, був несправним або підміненим, а також про можливе протиправне втручання у його роботу з метою підміни результату тестування, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими та такими, що не можуть бути покладені в основу скасування оскаржуваної постанови.
Так, безпосередньо дослідженим судом апеляційної інстанції відеозаписом зафіксовано хід проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, у тому числі дії працівників поліції під час використання спеціального технічного засобу «Drager-6820». За результатами перегляду відеозапису апеляційним судом не встановлено будь-яких порушень порядку проведення огляду, маніпуляцій із приладом чи інших дій працівників поліції, які б могли свідчити про втручання в його роботу або підміну результату тестування.
При цьому ОСОБА_1 був присутній під час проведення огляду, мав можливість спостерігати за діями працівників поліції та результатом тестування, однак будь-яких зауважень щодо порядку проведення огляду, справності чи використання приладу не висловлював, із зафіксованим результатом огляду погодився.
За таких обставин твердження апелянта про несправність, підміну приладу або протиправне втручання в його роботу мають характер припущень, не підтверджені належними та допустимими доказами і спростовуються безпосередньо дослідженим судом відеозаписом. Відтак, такі доводи не дають підстав для висновку про недостовірність результату огляду та не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин вчинення адміністративного правопорушення.
Крім того, посилання захисника на постанову Соборного районного суду міста Дніпра від 28.05.2026 (справа №201/4095/26), якою було закрито інше провадження про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , а також на постанову у справі №932/3488/26 за ст.185 КУпАП, не спростовує правильності висновків суду першої інстанції у цій справі.
Відповідно до положень КУпАП суд при розгляді справи встановлює обставини конкретного адміністративного правопорушення на підставі наявних у цьому провадженні доказів та здійснює їх оцінку в сукупності. Межі судового розгляду визначаються предметом конкретного провадження, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення та іншими матеріалами, на підставі яких особу притягнуто до адміністративної відповідальності.
Вищезазначені постанови про закриття провадження за ч.1 ст.130 та ст.185 КУпАП відносно ОСОБА_1 , на які посилається апелянт, прийняті в інших адміністративних провадженнях, за іншими матеріалами та за інших фактичних обставин. Відтак, висновки, викладені у зазначених постановах, не є встановленими у цій справі обставинами та не мають для суду преюдиційного значення при вирішенні питання щодо належності, допустимості та достовірності доказів у даному провадженні.
Сам по собі факт наявності іншого судового рішення, в якому досліджувалися обставини проведення огляду за допомогою приладу «Drager-6820», не свідчить про несправність, підміну або неправомірне втручання саме в той прилад та під час того огляду, результати якого є предметом оцінки у цій справі.
З огляду на наведене, зазначені доводи апеляційної скарги суд відхиляє як такі, що ґрунтуються на припущеннях та обставинах інших адміністративних проваджень, які не підтверджують обставин, що є предметом доказування у даній справі.
Доводи апеляційної скарги про допущення працівниками поліції під час затримання ОСОБА_1 протиправних дій, застосування необґрунтованих заходів впливу, а також складання протоколу про адміністративне правопорушення під тиском та з перевищенням службових повноважень, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними.
При цьому суд звертає увагу, що правомірність дій працівників поліції в установленому законом порядку ОСОБА_1 окремо не оскаржувалися та належних доказів на підтвердження протиправності таких дій до суду не надано.
Крім того, зазначені твердження спростовуються дослідженим судом апеляційної інстанції відеозаписом, який дає можливість безпосередньо оцінити поведінку ОСОБА_2 та дії працівників поліції під час відповідних подій. Будь-яких очевидних порушень чи неправомірних дій працівників поліції, які б підтверджували доводи апелянта, судом за результатами перегляду відеозапису не встановлено.
В матеріалах справи відсутні та під час апеляційного перегляду не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.
Дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися.
Отже, наведені апелянтом твердження про незаконність дій працівників поліції є лише його суб`єктивною оцінкою обставин події, не підтверджені належними доказами та не спростовують законності й обґрунтованості оскаржуваної постанови.
Будь-які інші доводи апелянта сприймаються судом, як спроба уникнути відповідальності, оскільки об`єктивних доказів, які могли б спростувати причетність  ОСОБА_1  до вказаного правопорушення та його винуватість, суду не надано.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі свідчать про наявність у діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними і такими, що не впливають на законність прийнятого по суті рішення щодо винуватості   ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
При розгляді справи судом порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.
Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість  ОСОБА_1  є доведеною поза розумним сумнівом.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без зміни.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника Гелетія Максима Тарасовича залишити без задоволення.
Постанову Шевченківського районного суду міста Дніпра від 17 серпня 2026 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя         О. П. Піскун