| Р І Ш Е Н Н Я | № 127/36193/25

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 вересня 2026 р.         м.Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючої судді Медяної Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в:
АТ «Сенс Банк» звернулося до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №057/38-210 від 27.03.2008 на суму 811 258,33 яка складається з 3% річних – 168 124,63 грн.; 643 133,70 грн. – втрати від інфляції та судові витрати.
Позов мотивований тим, що 27.03.2008 АТ «Укрсоцбанк» та відповідач уклали кредитний договір №057/38-210, за умовами якого відповідачу надано кредитні кошти.
На підставі виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом м. Києва від 25.11.2011 у справі №6-4856/11 з відповідача на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 1 513 769,45 грн.
На виконання виконавчого листа було відкрито виконавче провадження, яке було завершено 02.09.2015.
АТ «Сенс Банк» є правонаступником АТ «Укрсоцбанк», оскільки останній було припинено шляхом приєднання до позивача.
АТ «Сенс банк» нарахувало відповідачці 3% річних і інфляційні втрати з березня 2017 року по лютий 2022 року.
Відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань по договору - не погашає заборгованість, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області прийнято справу до свого провадження та відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. (а.с.95)
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області задоволено клопотання представника позивача АТ «Сенс Банк» - Міхницького Г.Ю. про витребування доказів та витребувано у Дніпровського районного суд м. Києва належним чином завірену копію рішення у справі №6-4856/11 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. (а.с.100)
Позивач направив відповідачу позовну заяву з додатками, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. (а.с.3-4, 6)
Відповідачу ОСОБА_1 надіслано ухвалу про відкриття провадження на адресу її зареєстрованого місця проживання. Конверт з відправленням №R067061700843 повернувся до суду у зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою. Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України це вважається належним повідомленням особи про розгляд справи. (а.с.98-99)
На час постановлення рішення суду відповідач ані відзив на позов, ані клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подала.
Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 27.03.2008 АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №057/38-210, за умовами якого відповідачу надано кредит у сумі 135 000 доларів США. В договорі сторони погодили строк кредитування, розмір відсотків та прядок їх нарахування. (а.с.25-28)
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15.11.2011 у справі №6-4856/11 видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 14.02.2011 по справі №1481/10 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в розмірі 1 513 769,45 грн. та сплаченого третейського збору у розмірі 15 537,69 грн. (а.с.116)
Виданий на підставі вказаної вище ухвали виконавчий лист було пред`явлено на виконання, про що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження №30920266 від 24.01.2012. (а.с.32)
Постановою заступника начальника Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Заплетнюка Б.І. від 02.09.2015 закінчено виконавче провадження №45165737 з виконання виконавчого листа №6-4856/11, виданого 25.11.2011 Дніпровським районним судом м. Києва, на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження». (а.с.34)
Рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» №5/2019 від 15.10.2019 визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк». (а.с.57-58)
Згідно з протоколом позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» №2/2022 від 12.08.2022 прийнято рішення про перейменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». (а.с.35-40)
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Згідно із ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання.
Статтею 611 ЦК України, передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Правовий аналіз положень ст. 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення (у тому числі рішення третейського суду) про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за час прострочення.
Статтею 50 Закону України «Про третейські суди» встановлено, що сторони, які передали спір на вирішення третейського суду, зобов`язані добровільно виконати рішення третейського суду, без будь-яких зволікань чи застережень. Сторони та третейський суд вживають усіх необхідних заходів з метою забезпечення виконання рішення третейського суду.
Відповідно до положень ст.57 Закону України «Про третейські суди», рішення третейського суду, яке не виконано добровільно, підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Виконавчий документ, виданий на підставі рішення третейського суду, може бути пред`явлений до примусового виконання в строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження".
Як встановлено судом, рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 14.02.2011 по справі №1481/10 про стягнення з відповідача заборгованості не виконане та на примусовому виконанні не перебуває з 02.09.2015.
Згідно із ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі №757/44680/15-ц висловив правовий висновок про правильне застосування норм права, згідно якого натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном.
Конструкція статті 625 ЦК України, щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.
Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.
Аналогічна позиція Верховним Судом висловлена у постановах по справах №569/12918/16-ц від 02 вересня 2020 року, №442/398/15-ц від 18 березня 2020 року, №390/880/16-ц від 11 грудня 2019 року, №554/9126/20 від 13 березня 2023 року.
У постанові від 13 березня 2023 року по справі №554/9126/20 Верховний Суд також вказав, що пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються три проценти річних та інфляційні втрати, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності.
Кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 лютого 2026 року у справі № 754/511/23 дійшла висновку, що у зв`язку зі спливом строку, наданого законом для пред`явлення виконавчого листа до виконання, немає і обов`язку відповідача у грошовому зобов`язанні, який би міг бути виконаний примусово, а отже, немає правової підстави для стягнення можливого похідного зобов`язання, передбаченого статтею 625 ЦК України.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.1 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VІІІ від 02.06.2016 року, який набрав чинності 05.10.2016 року (далі – Закон), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Враховуючи положення пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні Закону, відповідно до якого виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом, судом встановлено, що строк пред`явлення виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованості сплинув 02.09.2018.
Матеріали справи не містять доказів того, що строк на пред`явлення вказаного виконавчого листа було поновлено.
Таким чином, основна вимога позивача, яка виникла на підставі рішення третейського суду, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, а тому між сторонами виникло натуральне зобов`язання, до якого не можуть бути застосовані положення ст.625 ЦК України.
Факт не перебування виконавчого листа за основним борговим зобов`язанням на примусовому виконанні в органах державної виконавчої унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки вказана норма підлягає застосуванню лише за грошовим зобов`язанням, яке підлягає виконанню.
У зв`язку із цим вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат не ґрунтуються на вимогах закону, а відтак є безпідставними.
Враховуючи викладене вище, в задоволенні позову слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. 5614, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 611, 612, 625, 628, 629, 1050 ЦК України, ст.ст.19,76-81, 100, 141, 256, 263 ЦПК України, суд
в и р і ш и в:
В задоволенні позову Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Учасники справи:
позивач Акціонерне товариство «Сенс Банк», місцезнаходження юридичної особи: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України – 23494714;
відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя