ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1830/26 Справа № 243/1230/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Соловйова О. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 32 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Макарова М.О.,
при секретарі - Карпенко М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 вересня 2025 року у складі судді Соловйової О.О.
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2025 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 14 січня 2022 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014-RO-82-123876463.
24 липня 2024 року між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-72, за умовами якого, АТ «Райффайзен Банк» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні АТ «Райффайзен Банк» права вимоги до боржників, вказані у реєстрі боржників.
Відповідно реєстру боржників № 1 від 25 липня 2024 року до договору відступлення права вимоги № 114/2-72 від 24 липня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 29778,16 грн., з яких: 18874,39 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу, 10903,77 грн. – сума заборгованості за процентами.
15 лютого 2022 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014-RO-82-129191858.
24 липня 2024 року між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-72, за умовами якого, АТ «Райффайзен Банк» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні АТ «Райффайзен Банк» права вимоги до боржників, вказані у реєстрі боржників.
Відповідно реєстру боржників № 1 від 25 липня 2024 року до договору відступлення права вимоги № 114/2-72 від 24 липня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 88712,34 грн., з яких: 51964,11 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу, 36748,23 грн. – сума заборгованості за процентами.
За умовами кредитних договорів позичальник зобов`язався повернути кошти, сплатити проценти за користування коштами та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договорами.
Незважаючи на викладене, відповідач припинив повертати надані йому кошти в строки, передбачені договорами, у зв`язку із чим позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 118490,50 грн. та вирішити питання розподілу судових витрат.
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 вересня 2025 року позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» загальну суму заборгованості в розмірі 110510,09 грн. з яких: за кредитним договором № 014-RO-82-123876463 від 14 січня 2022 року у розмірі 27999,36 грн., що складається із: 17095,59 грн. суми заборгованості за основною сумою боргу, 10903,77 грн. суми заборгованості за процентами; за кредитним договором № 014-RO-82-129191858 від 15 лютого 2022 року у розмірі 82510,73 грн., що складається із: 45762,50 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 36748,23 грн. суми заборгованості за процентами. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» витрати зі сплати судового збору в розмірі 2824,06 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано наявністю підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми заборгованості за вказаними договорами, оскільки фактично отримані та використані останньою кошти в добровільному порядку не повернуті, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Не погодившись з таким рішення суду в частині розподілу судових витрат, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила рішення суду в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що що вона є особою з інвалідністю ІІ групи, отже, є такою, що звільнена від сплати судового збору, на що суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з неї судового збору.
З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині вирішення питання розподілу судових витрат, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в оскаржуваній частині, з наступних підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції виходив із того, що з відповідача у розумінні положень статті 141 ЦПК України має бути стягнуто витрати, пов`язані із сплатою судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 2824,06 грн. 
Однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов таких висновків за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою МСЕК від 20 травня 2011 року серія 10 ААА №409341.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 31 травня 2017 року у справі №6-3077цс16, судовий збір не стягується з відповідача, який є особою з інвалідністю II групи, навіть якщо рішення ухвалено не на його користь. Судові витрати в такому випадку компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Здійснюючи розподіл судових, суд першої інстанції не звернув уваги, що ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, оскільки є особою з інвалідністю ІІ групи, тому понесені судові витрати позивачем у даній справі повинні бути компенсовані за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, .
Відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про наявність достатніх підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, оскільки встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права, що відповідно до положень статті 376 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду в оскаржуваній частині з ухваленням в цій частині нового рішення про компенсацію за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України понесених судових витрат у даній справі позивачу.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 вересня 2025 року в оскаржуваній частині - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2824,06 грн. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 07 липня 2026 року
Повний текст судового рішення складено 15 липня 2026 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова
Судді: В.С. Городнича
М.О. Макаров