ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

18 серпня 2026 року | м.Суми

Справа №592/15823/24 
Номер провадження 22-ц/816/376/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів - Криворотенка В. І. , Щербаченко М. В. 
з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

у присутності:
заявниці ОСОБА_1 та її представника - адвоката Фідірко Яни Сергіївни,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Фідірко Яною Сергіївною, на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 квітня 2025 року у складі судді Котенко О.А., ухвалене в м. Суми, повне рішення складено 16 квітня 2025 року,
в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головне управління Національної Гвардії України, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, 

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаною заявою, яку мотивувала тим, що вона у січні 2021 року познайомилася з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З вересня 2022 року вони вирішили проживати разом як сім`я. З тих пір вона з ОСОБА_5 проживали як подружжя у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . 
Їх спільне проживання було пов`язане близькістю поглядів та почуттів один до одного, взаємною повагою, коханням та спільним побутом. Вони мали взаємні права та обов`язки щодо утримання житла. За період спільного проживання спільно купували продукти харчування, одяг, постіль та побутові речі, разом придбавали меблі до квартири. Купили за спільні кошти автомобіль, яким спільно користувалися, вели спільний бюджет. 
Заявниця та ОСОБА_4 піклувалися один про одного та надавали взаємну допомогу, завжди були разом у колі друзів та родини, планували найближчим часом зареєструвати офіційний шлюб. 
Заявниця є єдиним членом сім`ї ОСОБА_4 , оскільки його батьки померли та він був єдиним сином. Із родичів у ОСОБА_4 є дядько по материній лінії ОСОБА_3 та вітчим ОСОБА_2 . Однак, близькі родинні стосунки ОСОБА_4 підтримував лише з вітчимом. 
ОСОБА_4 з 2019 року проходив військову службу на посаді головного сержанта 3-го взводу оперативного призначення 1-ї роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) батальйону оперативного призначення в/ч НОМЕР_1 . 
Заявниця піклувалася про ОСОБА_4 , придбавала для нього військову форму, спорядження, приїздила до нього, коли він перебував на виконанні бойових завдань поза межами військової частини. 
ОСОБА_4 , виконуючи бойове завдання, вірний військовій службі, ІНФОРМАЦІЯ_3 близько 08 год. 30 хв. поблизу н.п. Желанне, Донецької області в результаті бойового зіткнення з противником вважався зниклим безвісти. 
12 грудня 2024 року на підставі лікарського свідоцтва про смерть №10-12/3363-ДМ/24 видано свідоцтво про смерть ОСОБА_4 , причиною смерті стала вибухова травма. 
Поховання ОСОБА_4 організовувала та оплачувала заявниця. 
Вона вважає себе членом сім`ї загиблого ОСОБА_4 та потерпілою, у зв`язку із загибеллю її цивільного чоловіка ОСОБА_4 . 
Зазначає, що встановлення факту проживання однією сім`єю їй необхідно для отримання одноразової грошової допомоги внаслідок загибелі ОСОБА_4 та його грошового забезпечення. 
Посилаючись на зазначені обставини ОСОБА_1 просила суд встановити факт проживання однією сім`єю її, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу з вересня 2022 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 квітня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду заявниця подала через свого представника апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування судом матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав оцінку усім доказам у сукупності, що були долучені заявницею на підтвердження факту спільного проживання та ведення спільного господарства, зокрема не врахував договір на придбання меблів, скріншоти переписки, що підтверджують спільну купівлю автомобіля, виписки з банківської картки ОСОБА_1 , спільні фотографії із зустрічей, святкування, відпочинку, квитанції щодо організації поховання.
Також суд не взяв до уваги докази, що підтверджують той факт, що заявниця стала жертвою шахраїв та перерахувала кошти у розмірі 13000 грн за визволення з полону ОСОБА_4 , який на той час вважався зниклим безвісти.
Також ОСОБА_1 було визнано потерпілою у кримінальному провадженні № 12024200480002365 за фактом зникнення безвісти ОСОБА_4 . 
Заявниця не погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що відносини ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мали характер стосунків молодих людей, що зустрічаються, стверджує, що суд першої інстанції не врахував висновків Верховного Суду, викладені у постанові від 23 вересня 2019 року у справі 3 279/2014/15-ц, згідно якої проходження чоловіком військової служби, реєстрація та постійне проживання у військовій частині не можуть свідчити про те, що сторони не перебували у фактичних сімейних відносинах, оскільки вказують лише на виконання ним військового обов`язку.
Заявниця не погоджується з оцінкою показань свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , які підтвердили факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю.
Переконана, що суд не дослідив належним чином обставин, пов`язаних з її участю у розшуку ОСОБА_4 після його зникнення безвісти, а також організацію його поховання. Вважає, що ці дії свідчать про виконання нею обов`язків члена сім`ї.
Головне управління національної гвардії України у письмовому відзиві на апеляційну скаргу зазначило про відсутність відомостей, які спростовують або підтверджують факти, що є предметом розгляду, при вирішенні справи покладаються на розсуд суду.
Інші учасники справи не скористалися своїм правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта та її представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 , 1998 року народження, з ІНФОРМАЦІЯ_3 вважався зниклим безвісти, про що був повідомлений його вітчим ОСОБА_2 (а.с. 35).
Заявниця ОСОБА_1 звернулася до Сумського районного управління поліції щодо внесення відомостей до ЄРДР за фактом зникнення безвісти ОСОБА_4 (а.с. 37).
Батьки ОСОБА_4 - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 померли (а.с.10,11).
12 грудня 2024 року було видано лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_4 , в якому зазначена дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 , причина смерті - вибухова травма (а.с. 105). 
18 грудня 2024 року видано свідоцтво про смерть ОСОБА_4 (а.с. 106).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка ОСОБА_1 не надала суду достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження факту постійного проживання однією сім`єю із ОСОБА_4 , як дружини та чоловіка без реєстрації шлюбу з вересня 2022 року по день смерті останнього, що їх стосунки мали сімейний характер, їх пов`язував спільний побут, спільне ведення господарства, спільний бюджет, спільне харчування, спільне утримання майна, придбання майна для спільного користування, його ремонт, участь у спільних витратах на утримання житла.
Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, так як вони узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.315 ЦПК України визначено, що суд встановлює факт, що має юридичне значення, зокрема щодо родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до роз`яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.
За змістом частини 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства.
В пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство.
Згідно із частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зазначено, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю.
Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц.
З огляду на встановлені у справі обставини та викладені норми законодавства, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суд по суті спору та відхиляє доводи апеляційної скарги.
Апеляційний суд не погоджується із запереченнями, висловленими заявницею щодо оцінки доказів, наданої місцевим судом, зокрема договору на придбання меблів, скріншотам переписки, щодо автомобіля, випискам по банківським рахункам, спільним фотографіям із зустрічей, святкування, відпочинку, квитанціям щодо організації поховання.
Заявляючи вимоги по встановлення факту проживання однією сім`єю заявниця зазначила, що спільно проживала із ОСОБА_4 з вересня 2022 року, при цьому на підтвердження факту ведення спільного господарства та придбання предмету меблів надала копію договору від 21 червня 2022 року, укладеного до початку спільного проживання з ОСОБА_4 .
Відтак суд першої інстанції обґрунтовано відхилив зазначений доказ.
Твердження заявниці про придбання транспортного засобу за спільні кошти також не підтверджуються належними допустимими доказами. Фотографія автомобіля та скріншот з переписки у месенджері, пояснення свідків не є достатніми для суду доказами на підтвердження факту його придбання за спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що спільні фото ОСОБА_1 та ОСОБА_4 під час зустрічей, святкування, відпочинку доводять спільне проведення вільного часу, наявність між ними романтичних стосунків, проте не є достатніми для висновку про ведення ними спільного господарства, наявність взаємних прав та обов`язків. 
Як зазначив Верховний Суд у постановах від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20, факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може однозначно свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю.
Суд першої інстанції також надав належну оцінку випискам зі банківської кратки ОСОБА_1 , зазначивши, що перекази коштів ОСОБА_4 на її рахунок протягом незначного періоду не є доказом наявності спільного бюджету. 
Свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які підтвердили факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не змогли навести конкретних фактів ведення ними спільного господарства, спільних витрат, повідомити про походження коштів, які вони витрачали, окрім іншого і на утримання житла, а також про наявність взаємних прав та обов`язків.
ОСОБА_2 зазначив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 все придбавали разом, ставили двері, вікна, також ними було спільно придбано диван, холодильник, пилосос. Про походження коштів на придбання зазначеного переліку товарів свідок не повідомив. 
При цьому окрім договору на придбання дивану, якому суд надав належну оцінку, доказів набуття іншого майна заявниця до суду не надала. 
Крім того, позивачка надала до суду акт про фактичне місце проживання від 16 вересня 2024 року, складений мешканцями житлового будинку АДРЕСА_2 - квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_7 , квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_10 , квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 фактично проживали з вересня 2022 року однією сім`єю у квартирі АДРЕСА_6 (а.с. 12).
Апеляційний суд зауважує, що факт проживання за однією адресою заявниці та ОСОБА_4 без доведення факту ведення ними спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю. 
Щодо оцінки доводів ОСОБА_1 про те, що її було визнано потерпілою у кримінальному провадженні № 12024200480002365 за фактом зникнення безвісти ОСОБА_4 , її участі у розшуку ОСОБА_4 після його зникнення безвісти, перерахування нею коштів на рахунки шахраїв, оплата нею поминального обіду, апеляційний суд зазначає наступне. 
Усі ці обставини виникли уже після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, відтак не можуть бути належним підтвердженням факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу саме у період з вересня 2022 року по ІНФОРМАЦІЯ_3, факту ведення ними спільного господарства у цій період не підтверджують, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю не доводять.
Показання свідків щодо проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та інші докази, на яких ґрунтуються вимоги заяви, не є достатніми доказами наявності у них сім`ї у розумінні статті 5 СК України. Таким чином матеріали справи та свідки підтверджують лише факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки, але не факт ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, що у сукупності досліджених доказів не свідчить про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції по суті спору також не спростовують та не належить до тих підстав з якими чинний процесуальний закон пов`язує можливість зміни або скасування оскаржуваного рішення.
Відповідно до положень частини 1-3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У серпні 2026 року заявниця подала до апеляційного суду докази, які не були подані до суду першої інстанції, проте поважності причин неподання їх до місцевого суду жодними доводами не обґрунтувала. 
Відтак апеляційний суд не приймає докази подані представником ОСОБА_1 з порушенням строку та порядку, визначеного ЦПК України.
Також апеляційний суд не враховує пояснення заступника командира батальйону оперативного призначення Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_12 , надані до апеляційного суду 23 січня 2026 року, як такі, що подані особою, яка не є учасником справи та не має підтверджених повноважень на представництво інтересів цій справі. Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу уповноважений представник Головного управління національної гвардії України зазначив про відсутність відомостей, які спростовують або підтверджують факти, що підлягають встановленню у цій справі.
З огляду на відсутність достатніх доказів на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю: ведення спільного господарства, спільного бюджету, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 не довела факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 .
Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, відтак апеляційний суд залишає оскаржуване рішення без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Фідірко Яною Сергіївною,залишити без задоволення.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 18 серпня 2026 року.

Головуючий - | О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко 

М. В. Щербаченко