Справа № 950/1165/26
Номер провадження 3/950/563/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 липня 2026 року м.Лебедин

Суддя Лебединського районного суду Сумської області Бакланов Р. В., 
за участю секретаря судового засідання Гладкової С.В., захисника Вакуленко Н.М., розглянувши матеріали, які надійшли з відділення поліції № 3 (м. Лебедин) Сумського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області, про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який має посвідчення водія серії НОМЕР_2 ,
за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:
До Лебединського районного суду Сумської області надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 650132, складеного 26 квітня 2026 року о 00 год. 25 хв. 32 сек. поліцейським відділення поліції № 3 (м. Лебедин) Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області сержантом поліції Ющишиним Олексієм Леонідовичем, ОСОБА_1 поставлено у вину те, що 25 квітня 2026 року о 23 год. 30 хв. у м. Лебедині по вул. Залізничній, 34 він керував транспортним засобом Volkswagen Tiguan, державний номерний знак НОМЕР_3 , у стані алкогольного сп`яніння, що, за змістом протоколу, підтверджується висновком КНП «Лебединська лікарня імені лікаря К.О. Зільберника» № 47 від 25 квітня 2026 року, чим порушив вимоги пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.
У графі протоколу, призначеній для пояснень особи, ОСОБА_1 зазначив, що під час інциденту транспортним засобом не керував. Посвідчення водія у нього не вилучалось, тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами не видавався.
25 травня 2026 року до суду надійшло клопотання адвоката Вакуленко Н.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю ознайомлення з її матеріалами, підготовки письмових пояснень та забезпечення належного захисту. До клопотання були додані витяг із договору про надання правничої допомоги від 24 травня 2026 року, ордер та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
30 червня 2026 року адвокат Вакуленко Н.М. подала письмові пояснення, у яких просила закрити провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Захисник посилалася на те, що матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом у зазначені в протоколі час та місці. Долучені відеозаписи починаються тоді, коли автомобіль уже перебуває у нерухомому стані, а поліцейські лише підходять до нього. Момент руху автомобіля або виконання ОСОБА_1 функцій водія на відеозаписах відсутній. Сам ОСОБА_1 послідовно заперечував факт керування транспортним засобом.
Також захисник указувала на порушення порядку направлення та проведення медичного огляду. Зокрема, у матеріалах справи відсутнє направлення ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я, хоча в протоколі направлення зазначене серед додатків. Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, складений поліцейським, не датований, не містить підписів свідків та фактично був оформлений уже після проходження медичного огляду і складання протоколу про адміністративне правопорушення.
На думку захисника, медичний огляд ОСОБА_1 проведений із порушенням установленої процедури. В акті медичного огляду № 47 зазначено, що зовнішній вигляд обстежуваного охайний, поведінка адекватна, свідомість ясна, мовна здатність не порушена, шкірні покриви звичайного кольору, хода без хитань, у позі Ромберга стійкий, тремтіння повік, язика та пальців рук відсутнє, запах алкоголю з порожнини рота відсутній. Ці відомості суперечать зазначеним поліцейським ознакам алкогольного сп`яніння у вигляді запаху алкоголю з порожнини рота та млявої мови.
Захисник звертала увагу на розбіжності у часі проведення огляду та результатах вимірювань. В акті та висновку зазначено час огляду 23 год. 54 хв. і результат 1,02 проміле, а також повторний результат через двадцять хвилин 1,02 проміле. Натомість відеозапис фіксує початок першого вимірювання о 23 год. 56 хв., результат 1,02 проміле, а повторне вимірювання о 00 год. 00 хв. 40 сек. із результатом 1,01 проміле, тобто приблизно через 4 хв. 40 сек., а не через двадцять хвилин.
Окремо захисник зазначала, що лікар ОСОБА_2 , яка проводила медичний огляд, відсутня у затвердженому наказом КНП «Лебединська лікарня імені лікаря К.О. Зільберника» від 01 січня 2026 року № 29-ОД списку лікарів, допущених до проведення медичних оглядів на стан сп`яніння. Надані лікарнею документи не підтверджують проходження цим лікарем тематичного вдосконалення за відповідною програмою.
На підтвердження неналежного технічного стану застосованого приладу захисник посилалася на сертифікат відповідності забезпечення функціонування системи управління якістю під час виробництва № UA.TR.039.645 щодо газоаналізатора Drager Alcotest, строк дії якого закінчився 07 червня 2023 року, а також на відсутність у матеріалах справи чинного свідоцтва про повірку безпосередньо застосованого приладу Drager Alcotest 5820.
Крім того, захисник стверджувала, що відеозапис не був безперервним. На диску містяться чотири окремі файли, два з яких мають відомості про технічний засіб відеозапису № 12447, а два інші не містять номера технічного засобу. На її думку, така фрагментарність унеможливлює перевірку повноти фіксації події.
Захисник також указувала, що під час складання протоколу Карасьов І.М. просив забезпечити йому участь адвоката, однак поліцейські таке прохання не задовольнили та повідомили, що правничою допомогою він зможе скористатися під час розгляду справи в суді.
У судовому засіданні адвокат Вакуленко Н.М. підтримала письмові пояснення та просила закрити провадження у справі, наголосивши, що стан сп`яніння особи, навіть якби він був установлений належним чином, сам по собі не доводить факту керування транспортним засобом.
Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення, додані до нього документи, відеозаписи, письмові пояснення захисника та надані нею докази, суд приходить до таких висновків.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи «зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України». Зазначений припис застосовується до дій поліцейських під час виявлення правопорушення, проведення огляду, збирання доказів та оформлення адміністративних матеріалів.
Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Хоча буквальний текст цієї статті стосується кримінального обвинувачення, закріплені нею засади презумпції невинуватості та неприпустимості покладення відповідальності на підставі припущень поширюються і на провадження у справах про адміністративні правопорушення карального характеру.
За змістом частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на охоронювані законом суспільні відносини і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Отже, притягнення особи до відповідальності можливе лише за умови доведення сукупності всіх об`єктивних та суб`єктивних ознак конкретного складу правопорушення.
Частиною першою статті 130 КУпАП передбачено відповідальність, зокрема, за «керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння». Об`єктивна сторона цього правопорушення передбачає одночасну наявність двох взаємопов`язаних обставин: фактичного керування особою транспортним засобом та перебування цієї особи у стані сп`яніння під час такого керування.
Пункт 2.9 «а» Правил дорожнього руху України забороняє водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Цей припис може бути застосований лише щодо водія, тобто особи, яка фактично керує транспортним засобом.
За роз`ясненнями, наведеними в пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого транспортного засобу, незалежно від того, рухається він своїм ходом чи за допомогою буксирування. Саме тому перебування особи в салоні нерухомого автомобіля, знаходження біля нього, наявність у неї ключів, посвідчення водія чи права власності на автомобіль не є тотожними факту керування.
Стаття 245 КУпАП визначає завданням провадження своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення.
Згідно зі статтею 252 КУпАП докази оцінюються за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності. Жоден доказ, у тому числі протокол про адміністративне правопорушення, не має наперед установленої сили.
Стаття 280 КУпАП покладає на суд обов`язок з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна конкретна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Оцінюючи протокол серії ЕПР1 № 650132, суд зазначає, що він містить сформульоване поліцейським обвинувачення, відповідно до якого ОСОБА_1 25 квітня 2026 року о 23 год. 30 хв. керував автомобілем Volkswagen Tiguan у стані алкогольного сп`яніння. Водночас протокол є процесуальним документом, у якому фіксується позиція уповноваженої особи щодо виявлених обставин. Сам собою, без підтвердження іншими належними та достатніми доказами, він не може бути безумовним доказом факту керування.
Особа, яка склала протокол, не була безпосереднім очевидцем руху транспортного засобу. Із відеозапису вбачається, що поліцейські прибули за викликом іншої особи та підійшли до автомобіля, який уже перебував у нерухомому стані. Проте повідомлення заявника, рапорт про обставини виклику, письмові пояснення очевидця, запис телефонного повідомлення на лінію «102» або інші відомості, за допомогою яких можна було б перевірити, хто саме керував автомобілем до прибуття поліцейських, до матеріалів справи не долучені.
Посилання поліцейських під час спілкування з ОСОБА_1 на нібито наявний відеозапис його керування не підтверджене матеріалами, наданими суду. Жоден із чотирьох відеофайлів не містить зображення руху автомобіля або виконання ОСОБА_1 функцій водія.
Основний відеозапис із технічного засобу № 12447 починається 25 квітня 2026 року о 23 год. 30 хв. 18 сек. На початку запису автомобіль Volkswagen Tiguan уже стоїть. Поліцейський виходить зі службового автомобіля, підходить до припаркованого транспортного засобу та розпочинає спілкування з ОСОБА_1 словами, зміст яких зводиться до з`ясування причин його перебування в цьому місці. Зупинки автомобіля працівниками поліції, його руху безпосередньо перед зупинкою, перебування ОСОБА_1 за кермом автомобіля, який рухається, або інших дій, що беззаперечно свідчили б про керування, не зафіксовано.
Той факт, що запис починається через вісімнадцять секунд після часу, зазначеного в протоколі як час керування, не дає суду підстав припустити, що саме в цей короткий проміжок ОСОБА_1 керував автомобілем. Таке припущення не може замінити доказів, оскільки суд не вправі самостійно відновлювати відсутні елементи обвинувачення або виходити за межі фактичних обставин, установлених органом, який склав протокол.
На всіх стадіях оформлення матеріалів ОСОБА_1 стверджував, що під час інциденту транспортним засобом не керував. Таке пояснення саме по собі не доводить відсутності правопорушення, однак воно є послідовним, відповідає його письмовому запису у протоколі та не спростоване жодним безпосереднім доказом.
Відомості ГСЦ МВС про те, що ОСОБА_1 має посвідчення водія, а автомобіль Volkswagen Tiguan, державний номерний знак НОМЕР_3 , належить йому, підтверджують лише наявність у нього права керування та правовий зв`язок із транспортним засобом. Ці обставини не доводять, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем 25 квітня 2026 року о 23 год. 30 хв. за адресою, зазначеною у протоколі.
Суд погоджується з доводом захисника про те, що відеозаписи не підтверджують факту керування. Водночас суд не погоджується з категоричним твердженням про автоматичну недопустимість усіх відеозаписів лише через їх поділ на окремі файли. Фрагментарність запису та відсутність на двох файлах номера технічного засобу впливають насамперед на повноту і доказову вагу відповідних матеріалів. Такі записи можуть бути досліджені разом з іншими доказами. Проте в цій справі навіть сукупність усіх чотирьох файлів не містить відомостей, які підтверджують об`єктивну сторону правопорушення.
Щодо медичного огляду суд виходить із такого.
Частиною п`ятою статті 266 КУпАП передбачено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, проведений із порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Відповідно до пунктів 1, 2 розділу І Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, ця Інструкція визначає процедуру проведення огляду водіїв на стан сп`яніння та оформлення його результатів; огляду підлягають водії, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
До ознак алкогольного сп`яніння пункт 3 розділу І Інструкції відносить запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різку зміну забарвлення шкірного покриву обличчя та поведінку, що не відповідає обстановці.
У недатованому акті огляду, складеному сержантом поліції ОСОБА_3 , зазначено дві ознаки: запах алкоголю з порожнини рота та мляву мову. Однак відеозапис не дає можливості об`єктивно встановити наявність запаху алкоголю, а мовлення ОСОБА_1 є зрозумілим, змістовним та послідовним. Порушень координації рухів, вираженого тремтіння рук, різкої зміни забарвлення обличчя або поведінки, що явно не відповідала б обстановці, відеозапис не фіксує.
В акті медичного огляду № 47, отриманому на адвокатський запит із закладу охорони здоров`я, навпаки, зазначено, що ОСОБА_1 мав охайний зовнішній вигляд, адекватну поведінку, ясну свідомість, не порушену мовну здатність, звичайний колір шкірних покривів, нормальну міміку, ходу без хитань, був стійким у позі Ромберга, тремтіння повік, язика та пальців рук було відсутнє, запах алкоголю з порожнини рота не виявлений.
Суд ураховує, що відсутність зовнішніх клінічних ознак не завжди безумовно виключає наявність алкоголю в організмі. Тому наведені відомості самі по собі не спростовують результату інструментального дослідження. Разом із тим вони істотно суперечать підставам, зазначеним поліцейським для направлення ОСОБА_1 на огляд, і потребували перевірки належними та узгодженими доказами, яких матеріали справи не містять.
Пунктом 8 розділу ІІ Інструкції встановлено форму направлення водія на медичний огляд. У протоколі серії ЕПР1 № 650132 направлення зазначене серед додатків, однак фактично у матеріалах, направлених поліцією до суду, воно відсутнє. На адвокатський запит заклад охорони здоров`я його копії також не надав.
Відсутність направлення не в кожному випадку автоматично свідчить про відсутність самого медичного огляду, оскільки доставлення ОСОБА_1 до лікарні та проведення огляду зафіксовано відеозаписом. Проте за відсутності такого документа суд позбавлений можливості перевірити точний час і підстави направлення, зазначені поліцейським ознаки сп`яніння, відмову від огляду на місці або незгоду з його результатом, а також дотримання затвердженої процедури.
Акт огляду, складений поліцейським, не може усунути цей недолік. Із відеозапису вбачається, що його було оформлено приблизно о 00 год. 35 хв. 10 сек. 26 квітня 2026 року, тобто вже після проведення медичного огляду та після складання о 00 год. 25 хв. 32 сек. протоколу про адміністративне правопорушення. Документ, складений після завершення відповідної процедури, не може достовірно підтверджувати, які саме процесуальні дії передували направленню особи до закладу охорони здоров`я.
Довід захисника про обов`язкову участь двох свідків під час огляду на місці зупинки суд відхиляє. За чинною на час події редакцією статті 266 КУпАП і пункту 6 розділу ІІ Інструкції огляд на місці проводиться із застосуванням технічних засобів відеозапису, а двоє свідків залучаються лише в разі неможливості застосування таких засобів. Оскільки поліцейські здійснювали відеофіксацію, сама відсутність двох свідків не є порушенням. Однак це не усуває інших установлених судом недоліків.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Інструкції огляд водія у закладі охорони здоров`я проводиться у присутності поліцейського із застосуванням спеціальних технічних засобів лікарем, який пройшов тематичне вдосконалення за відповідною програмою.
Із копії наказу КНП «Лебединська лікарня імені лікаря К.О. Зільберника» від 01 січня 2026 року № 29-ОД та доданого до нього списку вбачається, що лікар ОСОБА_2 , яка проводила огляд ОСОБА_1 , у переліку лікарів, допущених закладом до проведення медичних оглядів на стан сп`яніння, не зазначена. Матеріали не містять окремого документа, який підтверджував би проходження нею тематичного вдосконалення за відповідною програмою.
Сама лише відсутність лікаря у внутрішньому списку закладу не була б достатньою для безумовного висновку про відсутність у нього належної кваліфікації, якби матеріали містили інші документи про проходження передбаченої Інструкцією підготовки. Проте таких документів органом, який склав протокол, не надано, а відомості, одержані на адвокатський запит, навпаки, ставлять повноваження лікаря на проведення саме такого огляду під обґрунтований сумнів.
Суттєвими є і суперечності щодо часу та результатів вимірювань.
У висновку та акті медичного огляду № 47 зазначено час огляду 23 год. 54 хв., первинний результат 1,02 проміле та повторний результат через двадцять хвилин 1,02 проміле. Натомість відеозапис фіксує проведення першого вимірювання приблизно о 23 год. 56 хв. із результатом 1,02 проміле, а повторного - о 00 год. 00 хв. 40 сек. із результатом 1,01 проміле. Таким чином, повторне вимірювання проведене приблизно через 4 хв. 40 сек., а не через двадцять хвилин, як зазначено в акті; відрізняється і сам повторний цифровий показник.
Ці розбіжності не є незначними описками, оскільки стосуються послідовності медичного дослідження, інтервалу між вимірюваннями та його фактичного результату. Вони свідчать, що акт і висновок не відтворюють перебіг огляду відповідно до відеозапису, а тому не можуть бути визнані узгодженим і безсумнівним доказом.
Крім того, матеріали справи не містять роздруківок результатів тестування, які давали б можливість перевірити серійний номер приладу, дату й час кожного вимірювання, результати тестів та інші технічні відомості.
Щодо посилання захисника на закінчення 07 червня 2023 року строку дії сертифіката № UA.TR.039.645 суд зазначає, що цей документ за своїм змістом стосується функціонування системи управління якістю під час виробництва газоаналізаторів Drager Alcotest. Він не є свідоцтвом про періодичну повірку конкретного приладу Drager Alcotest 5820, застосованого 25 квітня 2026 року. Тому саме лише закінчення строку дії цього сертифіката не доводить автоматично технічну несправність конкретного газоаналізатора, і в цій частині категоричний довід захисника суд відхиляє.
Водночас у матеріалах немає чинного на день огляду свідоцтва про повірку безпосередньо застосованого засобу вимірювальної техніки. В акті медичного огляду зазначено лише номер свідоцтва без дати його видачі та строку чинності. Надані лікарнею документи не дозволяють перевірити, чи пройшов конкретний прилад передбачену законом періодичну повірку та чи був придатним до застосування 25 квітня 2026 року.
Відповідно до пункту 8 розділу ІІІ Інструкції в чинній на час події редакції у разі позитивного результату тесту передбачене проведення підтверджуючого дослідження, зокрема для визначення концентрації алкоголю у крові та сечі. Відомостей про відбір біологічних зразків та проведення підтверджуючого дослідження матеріали справи не містять.
Згідно з пунктом 21 розділу ІІІ Інструкції висновки щодо результатів медичного огляду, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.
Сукупність установлених обставин, а саме відсутність направлення, суперечності між зафіксованими поліцейським і лікарем ознаками, непідтвердженість проходження лікарем спеціальної підготовки, невідповідність зазначеного в документах часу та результатів вимірювань даним відеозапису, відсутність роздруківок приладу, чинного документа про повірку конкретного газоаналізатора та відомостей про підтверджуюче дослідження, не дає суду підстав визнати висновок № 47 належним і достовірним доказом стану алкогольного сп`яніння.
Разом із тим навіть безумовно встановлений стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 у закладі охорони здоров`я не був би достатнім для притягнення його до відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП за відсутності доказів керування транспортним засобом. Медичний висновок може підтверджувати стан особи на час огляду, але не підтверджує факту виконання нею функцій водія до прибуття поліцейських.
Щодо доводу про порушення права на правничу допомогу суд зазначає таке.
Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу та є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право знайомитися з матеріалами справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання та користуватися юридичною допомогою адвоката.
Із відеозапису вбачається, що під час складання адміністративних матеріалів ОСОБА_1 висловив бажання скористатися правничою допомогою. Поліцейські не надали йому реальної можливості зв`язатися з адвокатом до завершення оформлення матеріалів, повідомивши, що правничою допомогою він може скористатися під час судового розгляду.
КУпАП не покладає на поліцейського безумовного обов`язку самостійно забезпечувати прибуття обраного особою адвоката у кожному випадку складання протоколу. Проте заявлене особою бажання отримати правничу допомогу не може бути повністю проігнороване. Їй має бути надана розумна можливість зв`язатися із захисником та одержати консультацію, особливо коли одночасно проводяться процесуальні дії, результати яких надалі використовуються як докази.
Отже, суд не визнає ненадання адвоката самостійною та безумовною підставою для закриття справи, проте враховує цю обставину під час оцінки добровільності, повноти та достовірності процесуального оформлення пояснень і документів.
Протокол про адміністративне правопорушення містить письмове пояснення ОСОБА_1 про те, що транспортним засобом він не керував. Жодного визнання факту керування або перебування за кермом автомобіля, який рухався, матеріали не містять. Тому навіть порушення права на правничу допомогу не використовується судом для виключення будь-яких зізнавальних пояснень, оскільки таких пояснень ОСОБА_1 не надавав.
З урахуванням викладеного судом установлено, що:
автомобіль Volkswagen Tiguan на момент прибуття працівників поліції перебував у нерухомому стані;
працівники поліції не спостерігали руху автомобіля та не здійснювали його зупинки;
факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом жодним відеозаписом не зафіксований;
свідків, які безпосередньо бачили ОСОБА_1 за кермом автомобіля під час його руху, не встановлено та не опитано;
повідомлення заявника, запис виклику на лінію «102», рапорт або інші матеріали, які могли б підтвердити керування, до суду не надані;
ОСОБА_1 послідовно заперечував факт керування;
наявність у нього посвідчення водія та належність йому автомобіля не доводять керування у конкретні час і місці;
медичні документи містять істотні процедурні й фактичні суперечності та в будь-якому випадку не підтверджують факту керування транспортним засобом.
Європейський суд з прав людини у рішенні «Кобець проти України» зазначив, що доведення має випливати із сукупності достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або неспростованих презумпцій факту. За відсутності таких ознак не можна вважати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
Розумний сумнів у цій справі не є абстрактним чи суто теоретичним. Він ґрунтується на конкретних обставинах: відсутності фіксації руху автомобіля, відсутності очевидців керування, послідовному запереченні ОСОБА_1 факту керування та суперечливості доказів, наданих для підтвердження стану сп`яніння.
Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи, змінювати викладені у протоколі обставини або заповнювати прогалини обвинувачення припущеннями. Така діяльність суперечила б принципам незалежності й безсторонності суду та фактично означала б перебрання функцій органу, уповноваженого збирати докази.
Пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП передбачено, що провадження не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Оскільки належними та допустимими доказами не встановлено факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, відсутня обов`язкова ознака об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП. Наявні у справі сумніви не можуть бути усунуті під час судового розгляду та відповідно до статті 62 Конституції України підлягають тлумаченню на користь особи.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена поза розумним сумнівом, а провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Керуючись статтями 7, 9, 130, 245, пунктом 1 частини першої статті 247, статтями 251, 252, 266, 268, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

постановив:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом десяти днів із дня її винесення.

Суддя:       Роман БАКЛАНОВ