Справа № 331/6782/25
Провадження № 2/331/1044/2026
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2026 року       місто Запоріжжя

Олександрівський районний суд міста Запоріжжя в складі :

головуючого - судді Скользнєвої Н.Г.,
за участю : секретаря Постарнак М.М.

розглянув в порядку загального позовного провадження в місті Запоріжжі справу за позовом  ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Лежух Тетяни Іванівни до ОСОБА_2 , третя особа - відділ у справах дітей Шептицької міської ради, про позбавлення батьківських прав, 

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Лежух Т.І. звернулася до Олександрівського районного суду міста Запоріжжя ( далі - суд) з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - відділ у справах дітей Шептицької міської ради, за результатами розгляду якого просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

І. Короткий виклад позиції позивачки.

З відповідачем по справі позивачка  перебувала в зареєстрованому шлюбі, від якого в них народилася донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
15.11.2024 рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі №195/1513/24 вказаний шлюб було розірвано. 
З січня 2024 року сторони проживають окремо. Жодної участі у вихованні дитини відповідач не приймає, але навіть коли вони були разом - відповідач не проводив час з дитиною і перешкоджав позивачці звернутись до спеціалістів за медичною допомогою та реабілітацією доньки. Ще перебуваючи в шлюбі, позивачка змушена була продати свої прикраси і будинок, розташований у м.Бердянськ для того, щоб утримувати родину. В подальшому, відповідач обманом виманив кошти позивачки, які вона отримала від продажу будинку і зник, залишивши її з 2 дітьми на Філліпінських островах. Наразі позивачці невідоме місце перебування відповідача. Поряд з тим, дитина має діагноз розлад аутистичного спектра (РАС), потребує стабільного щоденного догляду, системної корекційної та медичної підтримки. Для дитини з РАС найважливішим є стабільність та передбачуваність режиму (сон, харчування, заняття), на що негативно впливає відсутність батька, оскільки дитина позбавлена підтримки, безпеки та ресурсів для терапій. Так само відсутній необхідний емоційний зв`язок і спілкування з батьком через багаторічне ухилення від виконання батьківських обов`язків з боку відповідача. Відповідачут достоменно відомий діагноз дитини, проте він свідомо ігнорує потреби дитини у медичній реабілітації та налагодженню спеціальних освітніх можливостей, а також спілкування з нею.На даний час відповідач жодним чином не цікавиться життям і розвитком дитини, участі у її вихованні не бере, з донькою взагалі не спілкується. В силу загально відомих подій, позивачка переїхала проживати до міста Шептицький, Львівської області, де зараз вона і проживає разом з дитиною. Заборгованість відповідача зі сплаті аліментів станом на жовтень 2025 року складала22 728,55 грн. 
Як на правові підстави заявленої вимоги позивачка посилається на статті 164,150,157, 166 ,180 СК України.

ІІ. Заяви, клопотання учасників справи.

11.12.2025 року від представника позивачки - адвоката Лежух Т.І. до суду надійшла заява про її участь в судових засіданнях по цій справі в режимі відеоконференції ( а.с.31).
22.01.2026 року від представника позивачки - адвоката Лежух Т.І. до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів : копію довідки про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 за № 5616 від 17.02.2022 р.( а.с.48).
06.02..2026 року від представника позивачки - адвоката Лежух Т.І. до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів : Акту обстеження умов проживання від 03.02.2026 року; висновку про комплексну психолого - педагогічну оцінку розвитку особи від 22.01.2026; витягу з рішенн6я виконавчого комітету Шептицької міської ради № 7 від 20.01.2026 « Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини» ( а.с.51). 
13.04.2025 року від представника позивачки - адвоката Лежух Т.І. до суду надійшла заява про її довірителя - ОСОБА_1 в судових засіданнях по цій справі в режимі відеоконференції ( а.с.71).
09.06.2026 року від представника позивачки - адвоката Лежух Т.І. до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи висновку комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Шептицької міської ради № 6 від 06.01.2026 року ( а.с.80).
17.07.2026 року від позивачки до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі її представника ; позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити ( а.с.97).

ІІІ. Процесуальні дії суду.

Ухвалою суду від 25 листопада 2025 року провадження у цій справі відкрито ; вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження ; справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні ( а.с.27-28).
Ухвалою суду від 12 грудня 2025 року заяву представника позивачки - адвоката Лежух Т.І. про її участь в судових засіданнях по цій справі в режимі відеоконференції задоволено ; забезпечено заявниці можливість участі в цій справі в режимі відео конференції ( а.с.33).
Ухвалою суду від 19 січня 2026 року підготовче судове засідання по цій справі відкладено ; продовжено строк проведення підготовчого провадження до 24 лютого 2026 року ( а.с.42-43).
Ухвалою суду від 24 лютого 2026 року зобов`язано відділ у справах дітей Шептицької міської ради надіслати на адресу суду висновок щодо розв`язання спірної ситуації ; підготовче провадження по цій справі закрито, справу призначено до розгляду по суті ( а.с. 62-63).
Ухвалою суду від 15 квітня 2026 року заяву представника позивачки - адвоката Лежух Т.І. про участь в судових засіданнях по цій справі в режимі відео конференції її довірителя задоволено ; забезпечено позивачці можливість участі в цій справі в режимі відеоконференції ( а.с.73).

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися ; 17.07.2026 року від позивачки до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі її представника ; позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити ( а.с.97).

Відповідачка та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялись судом належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, до суду від них не надходило.
Відзиву на позов відповідачем не надано. від відповідачки до суду не надходило.
Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, згідно з вимогами статей 128,131 ЦПК України, відповідач повідомлена про час та місце слухання справи за адресою місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку, а також телефоном, не з`явилися у судове засідання без поважних причин.
Прийнявши до уваги раніше надану стороною позивача заяву, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, вислухавши доводи сторони позивача, які надавалися в попередніх судових засіданнях, перевіривши їх матеріалами справи, приходить до такого.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом ; зміст спірних правовідносин; оцінка Суду.

Судом встановлено, що сторони по справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Бердянським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (а.с. 9).
Довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 17.02.2022 року встановлено, що останнім зареєстрованим місцем проживання відповідача є : АДРЕСА_1 (а.с. 50).
Крім того, відповідач отримав в Україні ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 (а.с.50 зв.)
Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2024 року по справі № 195/1513/24, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами було розірвано ( а.с.91-92).
Заочний рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 квітня 2025 року по справі № 331/511/25, яке набрало законної сили, з ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 24.01.2025 до досягнення дитиною повноліття ( а.с.10-11). 
Відповідно до розрахунку Відділу примусового виконання рішень Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заборгованість відповідача зі сплати аліментів за виконавчим листом №331/511/25, станом на 23.10.2025 року складає 22 728,55 грн. (а.с.8).
Відповідно до висновку служби координації та управління дитячою нейропсихіатрією університетської лікарні МаджоределлаКаріта, КореоМацціні, 18, місто Новара від 29.09.2025 за психодіагностичним звітом дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було підтверджено діагноз розладу аутистичного спектру (F84.0 згідно МКХ-10) (а.с. 15 зв.18).
При ухваленні рішення суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування Шептицької міської ради № 6 від 06.01.2026. про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки таке рішення відповідає найкращим інтересам дитини (а.с. 79).
ОСОБА_1 разом з донькою ОСОБА_4 , як внутрішньо переміщені особи проживають за адресою: АДРЕСА_2 , як внутрішньо переміщені особи. 
Відповідно до акту обстеження умов проживання від 03.02.2026 року встановлено, що умови проживання добрі. У помешканні зроблений сучасний ремонт, наявне окреме місце для приготування і прийому їжі, ванна кімната. Крім того наявні меблі, місце для сну та проведення дозвілля. Створені належні умови для дитини, дитина забезпечена сезонним одягом ( а.с.53 зв.).
Відповідно до висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку особи від 22.01.2026 №ІРЦ-85407/2026/679130 ОСОБА_4 розроблено програму корекційно-розвиткових послуг та встановлено потреби дитини (а.с.54-58).
З матеріалв справи та особистих пояснень позивачки ОСОБА_1 в суді встановлено, що батько дитини - ОСОБА_2 не приймає участі у реабілітації, оздоровленні і матеріальному забезпеченні на рівні необхідному для доньки. Він не цікавиться дитиною, її станом здоров`я; не знає її потреби; не відвідує доньку на дні народження, святкові та вихідні дні; не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання освіти.
Зазначені фактори, в сукупності, суд розцінює як ухилення відповідача від виховання дитини та свідомого нехтування своїми обов`язками.
Частина 7 статті 7 СК України проголошує, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України.
Відповідно до частини 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
В статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
В статті 12 цього Закону зазначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Статтею 164 СК України визначені підстави позбавлення батьків батьківських прав, зокрема те, що батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.
Постановою Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Наслідком позбавлення батьківських прав, як виняткового заходу, є істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно з частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06).
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява №31111/04, § 57, § 58).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) вказано, що звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.
За положенням частини шостої статті 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19). Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.
Аналізуючи зазначені норми матеріального права, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Судові витрати по справі суд розподіляє у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 12, 13, 259, 263-265, 280 -282 ЦПК України, 

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 ( адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) в особі представника - адвоката Лежух Тетяни Іванівни ( адреса : м. Київ, вул. Маршала Рибалко, 7/18 офіс 66, РНОКПП НОМЕР_4 ) задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) батьківських прав відносно дочки - ОСОБА_4 ? ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з  ОСОБА_2 (адреса реєстрації : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь  ОСОБА_1 ( адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 1 211 ( одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Сторонам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 27 липня 2026 року.

Суддя :           Н.Г.Скользнєва