КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

апеляційне провадження №22-ц/824/6949/2026
справа №753/21212/25

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.,
суддів Желепи О.В., Соколової В.В.,
за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 листопада 2025 року, ухвалене під головуванням судді Комаревцевої Л.В., повне рішення складено 10 листопада 2025 року,
у справі за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:
1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.
У серпні 2025 року АТ "СЕНС БАНК" звернулось до суду із позовом про стягнення заборгованості.
Вимоги позову мотивує тим, що 25 серпня 2020 року ОСОБА_1 уклав з АТ "Альфа-Банк" угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.
Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого заборгованість за кредитним договором становить 160 331,10 гривень, з яких: заборгованість за простроченим тілом 100 995,36 гривень; заборгованість за процентами 59 335,74 гривень.
З метою досудового добровільного врегулювання спору позивачем на адресу позичальника направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань. Вказана вимога залишилась не виконана.
Мотивуючи наведеним, просить стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ "СЕНС БАНК" заборгованість за кредитним договором від 25 серпня 2020 року у розмірі 160 331,10 гривень, з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту 100 995,36 гривень, заборгованість за процентами 59 335,74 гривень.
2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 10 листопада 2025 року позов АТ «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ "СЕНС БАНК" заборгованість за кредитним договором від 25 серпня 2020 року в розмірі 160 331,10 грн, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
Задовольнивши позов, суд першої інстанції вказав, що всупереч умовам кредитного договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість в загальному розмірі 160 331,10 грн.
3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.
Вказує, що справу розглянуто без належного виклику відповідача та без надання можливості подати пояснення, заперечення та докази, що суперечить статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 43 ЦПК України. Суд фактично ухвалив рішення без врахування позиції відповідача, його фінансового стану та інших істотних обставин.
Позивач не довів належними та допустимими доказами розмір заявленої заборгованості, не надав повного розрахунку боргу та платіжної історії за кредитним договором. Суд першої інстанції не перевірив правильність здійснених нарахувань та поклав в основу рішення лише твердження позивача.
Зазначає, що до початку повномасштабного вторгнення РФ добросовісно виконував кредитні зобов`язання та здійснював регулярні платежі. Після початку воєнних дій втратив можливість стабільного працевлаштування та виконання зобов`язань у звичайному режимі. Крім того, відповідач перебуває у складі добровольчого формування територіальної оборони, що підтверджується відповідним посвідченням, а тому його фінансові можливості об`єктивно обмежені у зв`язку із виконанням завдань із захисту України.
Судом не було враховано дію воєнного стану, положення Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" та Постанови НБУ №18 від 24.02.2022 року щодо заборони нарахування штрафних санкцій за кредитними зобов`язаннями в період воєнного стану. Отже, нараховані штрафи, пеня та відсотки є неправомірними.
Вказує, що визнає наявність заборгованості лише в частині фактичного тіла кредиту, яке орієнтовно станом на лютий 2022 року становило близько 50 000 грн. Точний розмір основної заборгованості може бути встановлений лише після надання позивачем повної виписки по кредитному рахунку та деталізованого розрахунку заборгованості.
Різниця між заявленою позивачем сумою 160 331,10 грн та фактичним тілом кредиту відповідачем не визнається, оскільки позивачем не доведено правомірність таких нарахувань. Вказує, що окремо підлягає перевірці правильність переходу прав вимоги від АТ «Альфа-Банк» до АТ «СЕНС БАНК» та повнота передачі кредитної документації і розрахунків.
Мотивуючи наведеним, просить рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 листопада 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким стягнути із відповідача 50 000,00 гривень заборгованості за тілом кредиту та розстрочити виконання судового рішення на 6 місяців із щомісячною оплатою по 8 300,00 гривень.
4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.
22 квітня 2026 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив АТ "СЕНС БАНК" на апеляційну скаргу.
В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу посилається на безпідставність та необґрунтованість апеляційної скарги.
Вказує на необґрунтованість доводів скаржника про визнання заборгованості лише в межах «тіла кредиту» станом на лютий 2022 року та незаконність нарахування відсотків у період воєнного стану.
Проценти за користування кредитом є платою за користування грошовими коштами, а не видом відповідальності за порушення зобов`язання. Введення воєнного стану та положення Закону України №2120-ІХ не звільняють позичальника від обов`язку повернення кредиту та сплати процентів, а передбачають звільнення лише від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань у вигляді штрафів, пені та інших санкцій.
Матеріалами справи підтверджено, що заявлена до стягнення сума 160 331,10 грн складається виключно із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 100 995,36 грн та процентами у розмірі 59 335,74 грн і не включає штрафних санкцій.
Отже, посилання скаржника на несправедливість нарахувань не мають правового обґрунтування, оскільки користування кредитними коштами породжує обов`язок сплатити передбачену договором плату.
Посилання скаржника на факт перебування у складі добровольчого формування територіальної громади як на підставу звільнення від виконання кредитного зобов`язання також є безпідставними.
Відповідно до Закону України «Про основи національного спротиву» добровольче формування територіальної громади є воєнізованим підрозділом, створеним для виконання завдань територіальної оборони, однак його членство не є тотожним проходженню військової служби.
Пільги щодо звільнення від нарахування процентів, штрафів та пені, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», поширюються на військовослужбовців, які проходять військову службу, а не на членів ДФТГ.
Таким чином, статус члена ДФТГ сам по собі не припиняє цивільні зобов`язання та не звільняє від обов`язку повернення кредиту і сплати процентів.
Щодо вимог скаржника про розстрочення виконання рішення суду вказує, що відповідно до статті 435 ЦПК України розстрочення можливе лише за наявності обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Запропонований скаржником графік платежів фактично передбачає сплату лише 50 000 грн, тобто суми, яку він самостійно визначив як справедливу, а не суми, встановленої судом. Така вимога фактично спрямована не на забезпечення виконання рішення, а на зменшення обсягу зобов`язання.
Щодо тверджень про порушення процесуальних прав у зв`язку із розглядом справи у спрощеному провадженні вказує, що відповідно до статті 274 ЦПК України суд мав право розглянути справу в такому порядку з урахуванням ціни позову.
Вказує, що скаржник мав можливість подати свої заперечення та докази у суді першої інстанції, однак не реалізував належним чином свої процесуальні права. Така процесуальна поведінка не може бути підставою для скасування законного рішення суду.
Мотивуючи наведеним, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.
5. Позиція учасників справи.
В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Відповідно до частини 3 статті 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.
Згідно пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Згідно даних зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення за трекномером R067153347899 убачається, що копія ухвали про відкриття апеляційного провадження, направленої скаржнику за адресою, зазначеною в апеляційній скарзі, отримана ОСОБА_2 (мати).
З даних конверту за трек номером R067165453686 убачається, що судова повістка про судове засідання у справі повернулась на адресу Київського апеляційного суду із відміткою "адресат відсутній".
Ураховуючи установлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що скаржник був належним чином повідомлений про відкриття апеляційного провадження та про дату, час і місце розгляду справи. Повернення судової повістки з відміткою оператора поштового зв`язку «адресат відсутній» за адресою, повідомленою самим скаржником, відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України не свідчить про неналежне повідомлення учасника справи, оскільки саме така відмітка законом прирівнюється до вручення судової повістки за умови, що особа не повідомила суду іншої адреси для листування. Крім того, копію ухвали про відкриття апеляційного провадження було вручено повнолітньому члену сім`ї скаржника, що відповідає вимогам частини 3 статті 130 ЦПК України.
За таких обставин неявка учасників справи, які були належним чином повідомлені про судове засідання, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності скаржника.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки не повідомляв.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
6. Позиція суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
7. Фактичні обставини справи, установлені судом.
25 серпня 2020 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції АТ "Альфа-Банк" на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ "Альфа-Банк" (а.с. 73).
Крім цього, 25 серпня 2020 року АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 підписали угоду 631444925 про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якої ОСОБА_1 відкривається поточний рахунок з електронним платіжним засобом у гривні.
Відповідно до розділу ІІІ оферти максимальна сума кредиту складає 200 000,00 гривень. Сума доступного кредиту на момент складання оферти 27 550,00 гривень. Процентна ставка за користування кредитною лінією 35,99% річних (а.с. 70).
Матеріали справи містять паспорт споживчого кредиту, що містить основні умови кредитування як тип кредиту, сума кредиту, максимальна сума кредиту, мету отримання кредиту, спосіб та строк надання кредиту а також процентну ставку та орієнтовну реальну річну процентну ставку (а.с. 71).
Згідно даних розрахунку заборгованості за кредитом убачається, що станом на 26 березня 2025 року загальна заборгованість за кредитом від 25 серпня 2020 року становить 160 331,10 гривень. Долучений позивачем розрахунок заборгованості містить розрахунок про щомісячну заборгованість та відображає: розрахунковий період, комісію РКО, неустойка (штраф), прострочене тіло, відсотки за користування кредитом, тіло кредиту, овердрафт та загальний розмір заборгованості (а.с.80).
Крім цього, на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем долучено виписку із карткового рахунку за період з 25 серпня 2020 року по 26 березня 2025 року, із даних якої убачається, що поточна сума заборгованості за кредитом становить 160 331,10 гривень (а.с.81-84).
Із даних наявної у справі виписки убачається, що в останнє картковий рахунок поповнено відповідачем 08 лютого 2022 року на суму 400,00 гривень (а.с. 82 зворот).
8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині порушення норм процесуального права, позбавлення відповідача права на участь у розгляді справи та розгляд справи без виклику учасників справи, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.
Згідно частини 4 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Згідно частини 6 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно частини 1-2 статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Відповідно до статті 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2025 рік" з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3028 гривень.
Із позовної заяви убачається, що позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості у розмірі 160 331,10 гривень.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 06 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Роз`яснено відповідачу право на подачу клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.
З даних зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення №R067012859195 убачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі ОСОБА_1 отримав 13 жовтня 2025 року (а.с. 91).
Таким чином, відповідач був належним чином повідомлений про наявність судового провадження, його предмет, порядок розгляду справи, а також мав можливість подати свої заперечення та докази на спростування вимог позивача.
З даних розписки ОСОБА_1 убачається, що останній ознайомився із матеріалами справи 16 жовтня 2025 року (а.с. 92а).
27 жовтня 2025 року на адресу Дарницького районного суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 93-94).
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 10 листопада 2025 року відзив повернуто особі, яка його подала у зв`язку із тим, що такий в порушення вимог частини 2 статті 178 ЦПК України не підписаний (а.с. 97).
Проте відповідач, будучи обізнаним про розгляд справи та наслідки неподання належним чином оформленого відзиву, повторно відзив із усуненням недоліків не подав, клопотань про продовження строку для подання відзиву чи про розгляд справи із викликом сторін не заявляв.
За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції розглянув справу без надання відповідачу можливості висловити свою позицію, подати пояснення чи докази, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не означає обов`язку суду проводити судове засідання з викликом сторін у кожній цивільній справі, якщо національне законодавство передбачає можливість письмового розгляду справи, а сторона була належним чином повідомлена та мала реальну можливість подати свої доводи.
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що право на доступ до суду має реалізовуватися з дотриманням процесуальних правил, які регулюють порядок здійснення судочинства, а учасники справи повинні проявляти належну активність у захисті своїх прав.
З огляду на наведене, розгляд справи судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи відповідав вимогам статей 19, 274 ЦПК України, а порушень права відповідача на справедливий судовий розгляд колегією суддів не встановлено.
Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження, відтак не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Щодо інших доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає про таке.
Частиною 1 статті 626 ЦК України установлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з частиною 1 статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Частинами 1-2 статті 642 ЦК України установлено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина 2 статті 1050 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Згідно із частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Таким чином, укладення між сторонами кредитного договору породжує для позичальника обов`язок повернути отримані кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними у строки та на умовах, визначених договором.
Як убачається з матеріалів справи, 25 серпня 2020 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, за умовами якої відповідачу відкрито кредитну лінію з визначенням ліміту кредитування та процентної ставки за користування кредитними коштами.
Факт отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується випискою за картковим рахунком, з якої убачається рух коштів за кредитним рахунком у період з 25 серпня 2020 року по 26 березня 2025 року.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено розмір заборгованості та не надано належного розрахунку, колегія суддів відхиляє з таких підстав.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи.
Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Позивачем на підтвердження заявлених вимог було надано розрахунок заборгованості, який містить деталізацію нарахувань за період користування кредитними коштами, а також виписку з рахунку відповідача, яка відображає операції за кредитним рахунком та розмір непогашеної заборгованості.
При цьому апеляційна скарга не містить конкретного розрахунку, який би спростовував визначений банком розмір боргу, не наведено періодів чи сум, щодо яких здійснено неправильне нарахування, а також не надано доказів здійснення платежів, які не були враховані позивачем.
Лише посилання відповідача на те, що фактичний розмір заборгованості, на його думку, становить близько 50 000 грн, без надання відповідних доказів, не може бути підставою для висновку про недоведеність позовних вимог.
Щодо доводів апеляційної скарги про неправомірність нарахування процентів у період дії воєнного стану колегія суддів зазначає наступне.
Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України, відповідно до яких у період дії воєнного стану та протягом тридцяти днів після його припинення або скасування позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Водночас зазначені положення не припиняють дію кредитного договору та не звільняють позичальника від обов`язку повернути отримані кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними, якщо такі проценти передбачені умовами договору.
Проценти за користування кредитом є платою за користування грошовими коштами та не є видом цивільно-правової відповідальності за порушення зобов`язання.
З матеріалів справи убачається, що заявлена банком сума заборгованості складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 100 995,36 грн та процентів за користування кредитом у розмірі 59 335,74 грн. При цьому позивачем не заявлялося вимог про стягнення штрафу, пені чи інших санкцій.
За таких обставин посилання скаржника на заборону нарахування штрафних санкцій у період воєнного стану не спростовує правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності заборгованості.
Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги щодо перебування відповідача у складі добровольчого формування територіальної громади як підстави для звільнення його від виконання кредитного зобов`язання.
Належність особи до добровольчого формування територіальної громади сама по собі не змінює характеру цивільно-правових відносин між сторонами та не припиняє існування зобов`язань за кредитним договором.
Відповідачем не надано доказів проходження ним військової служби у розумінні Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", які б могли бути підставою для застосування спеціальних гарантій, передбачених законодавством для військовослужбовців.
Щодо посилань апеляційної скарги на необхідність перевірки правонаступництва АТ «СЕНС БАНК» та переходу права вимоги від АТ «Альфа-Банк» колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва.
АТ «СЕНС БАНК» звернулося до суду як правонаступник АТ «Альфа-Банк», а матеріали справи містять документи, які підтверджують зміну найменування банку та його правонаступництво щодо прав та обов`язків АТ «Альфа-Банк».
Будь-яких доказів того, що позивач не є належним кредитором за спірним зобов`язанням, відповідачем не надано.
За установлених обставин, колегія суддів робить висновок, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.
Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду першої інстанції, колегією суддів не установлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо вимог апеляційної скарги про розстрочення виконання рішення суду, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до частини 1 статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Якщо судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, чи рішення, яке підлягає виконанню, набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної або касаційної інстанції не перешкоджає розгляду заяви, передбаченої абзацом першим цієї частини, крім випадку зупинення виконання судового рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження.
Зазначена процесуальна норма визначає компетенцію суду щодо вирішення питання про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення та пов`язує її саме із судом першої інстанції, який розглядав справу по суті.
Отже, питання щодо розстрочення виконання рішення суду не є предметом розгляду суду апеляційної інстанції при перегляді рішення в порядку апеляційного провадження, оскільки апеляційний суд відповідно до статті 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а не вирішує питання виконання судового рішення, ухваленого судом першої інстанції.
При цьому, оскільки суд апеляційної інстанції за результатами перегляду справи дійшов висновку про залишення рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 листопада 2025 року без змін, питання щодо можливості розстрочення його виконання за наявності відповідних підстав може бути вирішене судом першої інстанції у порядку, визначеному статтею 435 ЦПК України.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Желепа

В.В. Соколова