ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2026 року м.Дніпро Справа № 908/1707/24
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді (доповідача):  Верхогляд Т.А., 
суддів: Кощеєва І.М., Мороза В.Ф.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МАС-ТРАНС" на рішення господарського суду Запорізької області від 08.08.2024 року у справі №908/1707/24 (суддя Науменко А.О.)
за позовом: Запорізької міської ради, ідентифікаційний код юридичної особи 04053915 (пр-т Соборний, 206, м. Запоріжжя, 69105) 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "МАС-ТРАНС", ідентифікаційний код юридичної особи 25218007 (вул. Чумаченка, буд. 25-А, кв. 15, м. Запоріжжя, 69104) 
про стягнення 85 346,41 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором оренди землі № 201603000100679 від 29.12.2016 року за період з 01.01.2021 року по 31.12.2023 року в розмірі 85 346,41 грн.
В обґрунтування позовних вимог посилався на порушення відповідачем умов договору.
Рішенням господарського суду Запорізької області від 08.08.2024 року у справі №908/1707/24 позов задоволено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "МАС-ТРАНС", ідентифікаційний код юридичної особи 25218007 (вул. Чумаченка, буд. 25-А, кв. 15, м. Запоріжжя, 69104) на користь Запорізької міської ради, ідентифікаційний код юридичної особи 04053915 (пр-т Соборний, 206, м. Запоріжжя, 69105) заборгованість за договором оренди землі від 29.12.2016 року №201603000100679 за період з 01.01.2021 року по 31.12.2023 року в розмірі 85 346,41 (вісімдесят п`ять тисяч триста сорок шість грн 41 коп.) на розрахунковий рахунок UA508999980334139812000008479, отримувач: Головне управління казначейства у Запорізькій області, ЄДРПОУ 37941997, код 18010600. 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "МАС-ТРАНС", ідентифікаційний код юридичної особи 25218007 (вул. Чумаченка, буд. 25-А, кв. 15, м. Запоріжжя, 69104) на користь Запорізької міської ради, ідентифікаційний код юридичної особи 04053915 (пр-т Соборний, 206, м. Запоріжжя, 69105) витрати на сплату судового збору в розмірі 3 028,00 (три тисячі двадцять вісім грн. 00 коп.) на розрахунковий рахунок UA058201720344270024000034816 в Державній казначейській службі України м.Київ, ЄДРПОУ 02140892. 
06.09.2024 року було видано судові накази.
Рішення суду першої інстанції мотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо повної та своєчасної сплати орендних платежів за користування земельною ділянкою за договором оренди землі від 29.12.2016 року №201603000100679 за вказаний позивачем спірний період, а саме - невиконання обов`язку щомісячно рівним частинами протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця, на розрахунковий рахунок місцевого бюджету сплачувати орендну плату.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції не врахував норми Податкового законодавства України (п.п. 69.14, п. 69 підрозділу 10 "Перехідні положення") та той факт, що територія міста Запоріжжя включена до територій можливих бойових дій та відповідач звільнений від сплати орендної плати у період з 01.03.2022 року по 31.12.2022 року.
Просить рішення господарського суду Запорізької області від 08.08.2023 року по справі № 908/1707/24 скасувати, у задоволенні позову відмовити;
- стягнути з позивача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4 542,00 грн та витрати на правничу допомогу розмірі 6 000,00 грн.
У поясненні на апеляційну скаргу позивач заперечує проти доводів скаржника.
Зазначає, що відповідач не подавав уточнюючої податкової декларації з орендної плати за землю, отже, у нього відсутня обґрунтована правова підстава для звільнення від сплати орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної форми власності та застосування норм Податкового кодексу України щодо звільнення його від сплати у період з 12.03.2022 року по 31.12.2022 року.
Вважає, що рішення винесено з дотриманням вимог чинного законодавства є законним та обґрунтованим.
Просить відмовити відповідачу в задоволені апеляційної скарги, рішення господарського суду Запорізької області від 08.08.2023 року по справі № 908/1707/24 залишити без змін.
Положенням ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Відповідно до ч.5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.01.2025 року було відкрито апеляційне провадження в порядку письмового провадження.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: 
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Відповідно до матеріалів справи, 29.12.2016 року між Запорізькою міською радою (далі - позивач, орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МАС-ТРАНС" (далі - відповідач, орендар) було укладено договір оренди землі №201603000100679 (далі - договір). 
Цільове призначення земельної ділянки: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства.
Згідно з п. 1 договору орендодавець відповідно до рішення двадцять дев`ятої сесії четвертого скликання Запорізької міської ради №49/111 від 27 квітня 2016 року надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розташування адмінстративно-побутового корпусу з стоянкою службового транспорту, яка знаходиться в м. Запоріжжя, Оріхівське шосе, 7.
Власником земельної ділянки загальною площею 0,3046 га, за адресою: м. Запоріжжя, Оріхівське шосе, 7 (далі - земельна ділянка) є територіальна громада міста Запоріжжя, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №364144363 від 01.02.2024 року.
Відповідно до п. 11 договору договір укладено до 27 квітня 2035 року.
Згідно п. 12 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та в розмірі: 60 108 грн. 85 коп. (шістдесят тисяч сто вісім гривень 85 коп.), що складає 3% нормативної грошової оцінки земельної ділянки за календарний рік в цінах 2016 року.
Відповідно до акту прийому-передачі земельної ділянки орендодавець передав земельну ділянку, а орендар прийняв зазначену земельну ділянку. 
28.11.2018 року позивачем прийнято рішення №26 "Про встановлення розміру орендної плати за землю" (повний текст рішення знаходиться у відкритому доступі на офіційному сайту Запорізької міської ради за посиланням: https://zp.gov.ua/uk/documents/item/33564).
Зазначеним рішення Запорізькою міською радою було встановлено розміри орендної плати за використання земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності (у відсотках від їх нормативної грошової оцінки).
Відповідно до додатку до вказаного рішення (повний текст додатку до рішення знаходиться у відкритому доступі на офіційному сайті Запорізької міської ради за посиланням: https://zp.gov.ua/upload/content/o_1ctv8454o1jog1o5810p7g8qq2tm6.pdf) річний розмір орендної плати за інші земельні ділянки становить 3 відсотки від їх нормативної грошової оцінки.
Згідно ст. 289 Податкового Кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.
Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.
Відповідно до даних офіційного сайту Державної податкової служби України(https://tax.gov.ua/nove-pro-podatki--novini-/print-553960.html) Державна служб України з питань геодезії, картографії та кадастру на виконання ст. 289 Податкового кодексу України (далі - Кодекс) листом від 12.01.2023 року № 6-28-0.222- 323/2-23 повідомила про значення коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель і земельних ділянок за 2011 рік складав 1,0, за 2012 складав 1,0, за 2013 рік складав 1,0, за 2014 рік складав 1,249, за 2015 рік складав 1,433, за 2016 рік складав 1,06, за 2017 рік складав 1,0, за 2018 рік складав 1,0, за 2019 рік складав 1,0, за 2020 рік складав 1,0, за 2021 рік складав 1.1 та за 2022 рік складав 1.15.
Відповідно до п. 34.6. договору орендар зобов`язаний самостійно щорічно індексувати розмір орендної плати відповідно до індексації нормативної грошової оцінки земель згідно з чинним законодавством.
За інформацією Департаменту фінансової та бюджетної політики Запорізької міської ради (лист від 09.01.2024 року № 06.1-14/54) відповідач сплатив в 2021 році - 60 395,60 грн, в 2022 році - 5 019,07 грн, в 2023 році - 55 112,34 грн.
Позивач зазначав, що загальна сума заборгованості відповідача зі сплати орендної плати за період 01.01.2021 року по 31.12.2023 року складає: 20 925,36 грн. (за 2023 рік) + 61 100,67 грн. (2022 рік) + 3 320,38 грн. (за 2021 рік), всього 85 346,41 грн.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції погодився з доводами позивача про те, що матеріалами справи вказаний розмір заборгованості підтверджується.
Між тим, цей висновок колегія суддів не поділяє та звертає увагу на наступне:
Правовідносини сторін за договором оренди землі регулюються спеціальним Законом України "Про оренду землі", Земельним кодексом України, Податковим кодексом України та загальними нормами Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до Закону.
Згідно з ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України) (ч.ч. 1, 2 ст. 21 Закону України "Про оренду землі").
Відповідно до п.п. 288.1, 288.4 ст. 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
За змістом п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Пунктом 14.1.136 ст. 14 Податкового кодексу України передбачено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Отже, орендна плата за земельну ділянку, яка перебуває в державній або в комунальній власності, має подвійну правову природу, оскільки, з одного боку, є передбаченим договором оренди землі платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оренду землі", п.п. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України), з іншого боку, є однією з форм плати за землю як обов`язкового платежу в складі податку на майно нарівні із земельним податком (п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України). 
Такий висновок наведено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 13.10.2021 року у справі № 910/14176/20, 09.06.2020 року у справі № 911/2685/18.
Подвійна правова природа орендної плати зумовлює ту обставину, що при визначенні її розміру, окрім норм цивільного, земельного законодавства та Закону України "Про оренду землі", необхідно враховувати і вимоги Податкового кодексу України (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі № 635/4233/19).
Пунктом 286.2 статі 286 Податкового кодексу України встановлено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а надалі такий витяг подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
Відповідно до п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який згодом було неодноразово продовжено.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", який набрав чинності 17 березня 2022 року, внесено зміни до пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України, зокрема вказаний пункт доповнено підпунктом 69.14 відповідно до якого тимчасово, на період з 1 березня 2022 року по 31 грудня року, наступного за роком, у якому припинено або скасовано воєнний, надзвичайний стан, не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, а також за земельні ділянки (земельні частки (паї), визначені обласними військовими адміністраціями як засмічені вибухонебезпечними предметами та/або на яких наявні фортифікаційні споруди.
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, визначається Кабінетом Міністрів України.
Законом України від 11 квітня 2023 року № 3050-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно", який набрав чинності 06 травня 2023 року, внесені зміни до підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України, зокрема абзац перший вказаного пункту встановлював наступне:
За період з 1 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.
Аналіз підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України в редакції, чинній з 06 травня 2023 року, свідчить про те, що тимчасово, на період з 1 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року, не нараховується та не сплачується плата за землю (орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що розташовані, окрім іншого, на територіях активних бойових дій та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб-підприємців або юридичних осіб (схожий за змістом висновок щодо попередньої редакції пп. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України викладений у постанові Касаційного адміністративного суду від 29.10.2024 року у справі № 620/5747/23).
Постановою Кабінету Міністрів України від 06 грудня 2022 року № 1364 "Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією" встановлено, що перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією (в подальшому - Перелік), затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій. 
Вказана постанова набрала чинності 25.12.2022 року.
На підставі вищевказаної постанови, наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, вся територія Запорізького району (код UA23060000000070350), станом на момент набрання чинності Законом України від 11 квітня 2023 року № 3050-IX, віднесена до території активних бойових дій з 12.03.2022 року по 31.12.2022 року.
Таким чином, враховуючи положення п.п. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України та той факт, що вся територія Запорізького району віднесена до території активних бойових дій з 12.03.2022 року по 31.12.2022 року, судова колегія зауважує, що відповідач мав право у цей період не сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою, яка розташована в місті Запоріжжя.
З матеріалів справи вбачається, що позивач нарахував відповідачу заборгованість з орендної плати за період з 01.01.2021 року по 31.12.2023 року і вона розрахована наступним чином:
Матеріалами справи підтверджено наступне:
Щодо орендних платежів за 2021 рік.
Нормативна грошова оцінка у 2021році: 2 123 846,04 грн. (нормативна грошова оцінка земельних ділянок в цінах 2020 року) * 1,00 = 2 123 846,04 грн.;
Розмір орендної плати у 2021 році: 2 123 846,04 грн. * 3 % (від нормативної грошової оцінки землі) = 63 715,38 грн.
Колегія суддів зауважує, що в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що ним за 2021 рік нараховано 60 180,85 грн. орендної плати, сплачено 60 395,60 грн. 
Між тим, скаржник невірно визначив базову суму для розрахунку.
Так, нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки у 2021 році становить 2 123 846,04 грн., а вірний розмір орендної плати у 2021 році становить 63 715,38 грн. ( 2 123 846,04 грн. * 3 % (від нормативної грошової оцінки землі).
За інформацією Департаменту фінансової та бюджетної політики Запорізької міської ради (лист від 09.01.2024 року № 06.1-14/54) відповідач сплатив в 2021 році 60 395,60 грн.
За доводами апеляційної скарги в 2021 року відповідач сплатив 60 395,60 грн.
Отже, щодо сплаченої орендної плати за 2021 рік спір між сторонами відсутній.
Доводи скаржника про відсутність заборгованості за 2021 рік є необґрунтованими, заборгованість за цей період становить 3 320,38 грн. (63 715,38 грн. - 60 395,60 грн. =3 320,38 грн.) і підлягає стягненню.
Щодо орендних платежів за 2022 рік.
Нормативна грошова оцінка у 2022 році становить: 2 123 846,04 грн. (нормативна грошова оцінка земельних ділянок в цінах 2021 року) * 1,1 = 2 203 991,17 грн.;
Розмір орендної плати у 2022 році: 2 203 991,17 грн. * 3 % (від нормативної грошової оцінки землі) = 66 119,74 грн.
Щомісячний платіж становить 5 510,00 грн. 
За період січня, лютого 2022 року підстав для звільнення відповідача від сплати орендної плати не має.
За інформацією Департаменту фінансової та бюджетної політики Запорізької міської ради (лист від 09.01.2024 року № 06.1-14/54) відповідач сплатив в 2022 році 5 019,07 грн. Отже, з урахуванням оплаченої суми за 2022 рік заборгованість відповідача перед позивачем становить 6 001,00 грн. (5 510,00 грн.*2=11 020,00 грн -5 019 грн. = 6 001,00 грн.).
За доводами апеляційної скарги за 2022 рік відповідачем, з урахуванням наданої пільги з орендної плати, нараховано 11 019,96 грн. Зазначена скаржником сума є вірно визначеною за період січень-лютий 2022 року.
Однак щодо оплати 11 128,07 грн., про які вказує апелянт, належні та допустимі докази суду не надано. 
За доводами апеляційної скарги в додатках значиться копія квитанції №2 за 2022 рік.
Дослідивши вказаний доказ, колегія суддів звертає увагу, що квитанцією підтверджується доставка до податкового органу 21.02.2022 року податкової декларації з плати за землю (а.с.119).
Цей доказ не підтверджує оплату орендної плати.
Отже, доводи про сплату орендної плати за січень та лютий 2022 року у справі відсутні. 
Заборгованість в розмірі 6 001,00 грн, яка визначена вище з урахуванням інформації Департаменту фінансової та бюджетної політики Запорізької міської ради (лист від 09.01.2024 року № 06.1-14/54) про сплату відповідачем в 2022 році 5 019,07 грн., підлягає стягненню.
Щодо орендних платежів за 2023 рік.
Нормативна грошова оцінка у 2023 році: 2 203 991,17 грн. (нормативна грошова оцінка земельних ділянок в цінах 2022 року) * 1,15 = 2 534 589,85 грн.;
Розмір орендної плати у 2023 році: 2 534 589,85 грн. * 3 % (від нормативної грошової оцінки землі) = 76 037,70 грн.; 
За інформацією Департаменту фінансової та бюджетної політики Запорізької міської ради (лист від 09.01.2024 року № 06.1-14/54) відповідач сплатив в 2023 році 55 112,34 грн.
Таким чином, за твердженням позивача, сума заборгованості з орендної плати за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року складає: 20 925,36 грн. (76 037,70 грн. - 55 112,34 грн. = 20 925,36 грн.). 
Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що за 2023 рік ним нараховано 76 037,76 грн. орендної плати. 
Вказаний розмір визначено вірно, що підтверджується вищевикладеними обґрунтуваннями суду апеляційної інстанції.
Отже, спір щодо розміру орендної плати за 2023 рік між сторонами відсутній.
Скаржник стверджує, що ним сплачено 77 435,00 грн. 
Дослідивши надані до апеляційної скарги докази оплати, колегія суддів встановила, що вказана сума не підтверджується. 
Так, відповідач надав платіжні інструкції про оплату за 2023 рік, які знаходяться на: 
- а.с.103 за листопад 2023 року на суму 8 000,00 грн.
-а.с.104 за грудень 2023 року на суму 6 338,46 грн.
- а.с.109 за жовтень 2023 року на суму 7 985,00 грн.
-а.с.110 за серпень 2023 року на суму 720,00 грн.
- а.с.111 за вересень 2023 року на суму 7 985,00 грн.
- а.с.112 за березень 2023 року на суму 6 900,00 грн.
-а.с.113 за квітень 2023 року на суму 5 600,00 грн.
-а.с.114 за квітень 2023 року на суму 1 500,00 грн.
-а.с.115 за червень 2023 року на суму 6 336,48 грн.
-а.с.116 за липень 2023 року на суму 8 000,00 грн.
-а.с.117 за січень 2023 року на суму 5 760,43 грн.
-а.с.118 за лютий 2023 року на суму 5 760,43 грн.
Таким чином, скаржником належними доказами підтверджено сплату за 2023 рік орендної плати за спірним договором всього 70 665,80 грн. 
Між тим, за твердженням позивача, згідно інформації Департаменту фінансової та бюджетної політики Запорізької міської ради (лист від 09.01.2024 року № 06.1-14/54) відповідач сплатив в 2023 році 55 112,34 грн.
В даному випадку колегія суддів приймає докази відповідача як первинні бухгалтерські документи та зазначає, що з їх врахуванням заборгованість відповідача за договором оренди за 2023 рік становить 20 925,42 грн. (76 037,76 грн. - 55 112,34 грн. =20 925,42 грн.)
Отже, відповідач зобов`язаний сплатити за спірний період 30 246,80 грн, а саме:
- за 2021 рік - 3 320,38 грн.
- за 2022 рік - 6 001,00 грн.
- за 2023 рік - 20 925,42 грн.
Колегія суддів зауважує, що докази оплати орендної плати надані апелянтом до суду апеляційної інстанції.
За приписами ч.3 ст.269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Матеріалами справи підтверджено, що ухвала про відкриття провадження у даній справі прийнята судом першої інстанції 13.06.2024 року і направлена на електронну адресу відповідача- valysha9655@gmail.com.
В ухвалі зобов`язано відповідача чи адвоката відповідача зареєструвати електронний кабінет відповідно до статті 6 цього Кодексу та надати суду відповідну довідку протягом п`яти днів з дня отримання даної ухвали суду.
Рішення по справі прийнято судом 08.08.2024 року за відсутності доказів того, що відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження у справі.
Згідно ст.7 Господарського процесуального кодексу України рівність учасників справи є одним із принципів господарського судочинства.
За ч.4 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
При розгляді апеляційної скарги колегія суддів встановила, що стягуючи заборгованість за 2022 рік, суд не врахував норми матеріального права, які звільняють відповідача від сплати орендних платежів за березень-грудень 2022 року.
Отже, наявні підстави для скасування оскаржуваного рішення.
Враховуючи, що приписи ст.3 Цивільного кодексу України передбачають, що справедливість є одним із принципів цивільного судочинства, колегія суддів вважає можливим врахувати і надані суду апеляційної інстанції докази оплати відповідачем орендних платежів за 2023 рік.
При вирішенні спору суд виходить з таких норм права:
Частинами 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У відповідності до ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, приписи якого діяли на час спірних правовідносин сторін), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Підстави виникнення господарських зобов`язань визначені в ст. 174 Господарського кодексу України. Зокрема, господарські зобов`язання можуть виникати:
- з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Згідно ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватись від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України. 
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, що визначено ч. 2 ст. 175 Господарського кодексу України.
Частинами 1-3 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України, яка кореспондується з приписами ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
Згідно з ч. 1 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
За змістом ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до приписів ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Виходячи із змісту вищенаведених норм права, на відповідача покладено обов`язок щодо повної та своєчасної сплати орендних платежів за користування земельною ділянкою за договором, а саме: обов`язок щомісячно рівним частинами протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця, на розрахунковий рахунок місцевого бюджету сплачувати орендну плату. 
Згідно ст. 289 Податкового кодексу України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.
Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.
Оренда плата є одним із основних джерел наповнення міського бюджету, а отже існуюча заборгованість відповідача з орендної плати за землю порушує інтереси територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради в частині позбавлення можливості ефективного використання права комунальної власності та недоотримання місцевим бюджетом відповідного доходу, які можуть бути використані для задоволення її нагальних потреб.
Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Матеріалами справи доведено, що відповідач своєчасно та в повному обсязі не сплатив орендну плату за користування земельною ділянкою, що призвело до невиконання грошового зобов`язання і виникнення заборгованості за договором оренди землі у розмірі 30 246,80 грн.
Отже, заявлена позивачем сума підтверджена частково, тому позов слід задовольнити частково та провести розподіл судових витрат за правилами ст.129 Господарського процесуального кодексу України.
Колегія суддів відхиляє посилання позивача на те, що відповідач не подавав уточнюючої податкової декларації з орендної плати за землю, отже, у нього відсутня обґрунтована правова підстава для звільнення від сплати орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної форми власності та застосування норм Податкового кодексу України щодо звільнення його від сплати у період з 12.03.2022 року по 31.12.2022 року.
Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за договором оренди, а не виконання органами доходів і зборів повноважень щодо донарахування і стягнення обов`язкових платежів.
Відповідач не є власником земельної ділянки, а податковий орган не є стороною договору оренди за яким стягується заборгованість.
Між сторонами існують господарські відносини, повноваженнями стягувати орендну плату за договором оренди земельної ділянки, укладеним між відповідачем та позивачем у даному спорі, наділена саме Запорізька міська рада як орендодавець та власник земельної ділянки, що є предметом оренди.
Оскільки аналіз підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України в редакції, чинній з 06 травня 2023 року, свідчить про те, що тимчасово, на період з 1 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року, не нараховується та не сплачується плата за землю (орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що розташовані, окрім іншого, на територіях активних бойових дій та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб-підприємців або юридичних осіб, то підстави для сплати орендної плати за період березень-грудень 2022 року у відповідача відсутні.
За доводами апеляційної скарги скаржник просив в задоволенні позову відмовити.
Колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог.
Тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з орендних платежів в розмірі 30 246,80 грн.
Щодо стягнення судових витрат.
За подання позовної заяви позивач сплатив 3 028,00 грн. судового збору.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, компенсації на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 1 073,12 грн (з урахувнням коефіцієнту пониження ставки судового збору 0,8).
За подання апеляційної скарги апелянт сплатив 4 542,00 грн. судового збору.
Враховуючи, що апеляційна скарга задовольняється частково, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1287,75 грн(з урахувнням коефіцієнту пониження ставки судового збору 0,8).
Скаржник за доводами апеляційної скарги заявив про компенсацію йому витрат на оплату професійної правничої допомоги в розмірі - 6 000,00 грн.
Відповідно до договору про надання правничої допомоги та представництво від 27.09.2024 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю "МАС-ТРАНС" (надалі- Заявник) та адвокатом Трачук Наталією Іванівною (надалі - Виконавець), що діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 789 від 04.06.2010 року з другої сторони:
- Виконавець зобов`язується за завданням Замовника надати йому правову допомогу (юридичні послуги), представляти його інтереси та здійснювати захист прав і законних інтересів у органах досудового, судах загальної юрисдикції, апеляційному, касаційному судах, господарських, адміністративних судах усіх рівнів, інших державних органах та установах, перед фізичними та юридичними особами в порядку та на умовах, визначених цим Договором.
Відповідно до п.3 договору вартість послуг Виконавця визначається за домовленістю сторін та складає:
- година роботи виконавця 3000,00 (три тисячі) гривень, на підготовку апеляційної скарги, ознайомлення з матеріалами справи витрачено дві години роботи адвоката, вартість роботи складає 6000,00 (шість тисяч гривень).
Заперечень щодо розміру витрат позивач не надав.
Враховуючи, що спір доведено до суду внаслідок неправомірної поведінки відповідача, компенсації на думку суду підлягає сума у розмірі 3 000,00 грн.
При цьому суд враховує обсяг виконаної адвокатом роботи та часткове задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.
Рішення господарського суду Запорізької області від 08.08.2024 року у справі №908/1707/24 скасувати.
Прийняти нове рішення.
Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МАС-ТРАНС", ідентифікаційний код юридичної особи 25218007 (вул. Чумаченка, буд. 25-А, кв. 15, м. Запоріжжя, 69104) на користь Запорізької міської ради, ідентифікаційний код юридичної особи 04053915 (пр-т Соборний, 206, м. Запоріжжя, 69105) заборгованість за договором оренди землі від 29.12.2016 №201603000100679, за період з 01.01.2021 року по 31.12.2023 року в розмірі 30 246,80 грн. Видати наказ. 
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МАС-ТРАНС", ідентифікаційний код юридичної особи 25218007 (вул. Чумаченка, буд. 25-А, кв. 15, м. Запоріжжя, 69104) на користь Запорізької міської ради, ідентифікаційний код юридичної особи 04053915 (пр-т Соборний, 206, м. Запоріжжя, 69105) витрати на сплату судового збору в розмірі за розгляд позовної заяви у розмірі 1 073,12 грн. Видати наказ. 
Стягнути з Запорізької міської ради, ідентифікаційний код юридичної особи 04053915 (пр-т Соборний, 206, м. Запоріжжя, 69105) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МАС-ТРАНС", ідентифікаційний код юридичної особи 25218007 (вул. Чумаченка, буд. 25-А, кв. 15, м. Запоріжжя, 69104) витрати на сплату судового збору за розгляд апеляційної скарги в розмірі 1287,75 грн. та за послуги на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. Видати наказ. 
Виконання постанови доручити господарському суду Запорізької області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.А.Верхогляд

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя В.Ф. Мороз