ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2026 року 
м. Київ
справа № 340/3794/25
адміністративне провадження № К/990/28094/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Желтобрюх І.Л., суддів - Білоуса О.В., Васильєвої І.А.,
розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року (суддя Пасічник Ю.П.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2026 року (судді: Баранник Н.П., Малиш Н.І., Щербак А.А.) у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління ДПС у Рівненській області, про визнання дій протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, -
в с т а н о в и в :
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області (далі - ГУ ДПС у Кіровоградській області, відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Головне управління ДПС у Рівненській області (далі - ГУ ДПС у Рівненській області), в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Кіровоградській області від 04.12.2024: № 00183400704, № 00183410704.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що контролюючим органом були допущені процедурні порушення вимог Податкового кодексу України (далі - ПК України) щодо проведення фактичної перевірки. 
Вказував, що відповідачем жодним чином не обґрунтовано, що саме зумовило необхідність проведення перевірки позивача, наявність (отримання) якої саме інформації стало приводом для її проведення. 
Зауважував, що фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 є такою, що не відбулася, оскільки відсутні докази пред`явлення платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) документів, передбачених пунктом 81.1 статті 81 ПК України.
Також вказував, що чинним законодавством не передбачено вимогу щодо зберігання за місцем знаходження господарської одиниці суб`єкта господарювання оригіналів первинних документів на придбання товарно-матеріальних цінностей, які є підставою для обліку товарних запасів.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.06.2025, залишеним в силі постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30.04.2026, у задоволенні позову відмовлено.
Постановляючи такі рішення суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що відповідачем надано належні докази на підтвердження правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, при цьому під час розгляду справи встановлене фактичною перевіркою порушення позивачем пункту 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон № 265/95-ВР) - не спростовано.
Не погоджуючись із такими рішеннями судів ФОП ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить рішення судів скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити. 
На обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано положення підпункту 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 та пункту 81.1 статті 81 ПК України, що призвело до підтвердження правомірності незаконного наказу на перевірку та подальшого ухвалення оскаржуваних рішень, які підлягають скасуванню відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Наголошує на істотному порушенні контролюючим органом вимог абзацу 3 пункту 81.1 статті 81 ПК України з огляду на зазначення в наказі на перевірку лише найменування об`єкту - магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» за відповідною адресою - без ідентифікації конкретного суб`єкта господарювання.
Зазначає, що судами попередніх інстанцій не досліджена інформація наведена в листі Державної податкової служби України, не встановлено наявність/відсутність в ньому інформації, яка б чітко вказувала на конкретні порушення законодавства позивачем та посилання на норми права, які можливо, порушені платником податків. 
У відзиві на касаційну скаргу ГУ ДПС у Рівненській області просить у задоволенні скарги відмовити, а рішення судів попередніх інстанцій залишити в силі, наголошуючи на тому, що оскаржувані рішення ухвалені судами з дотриманням вимог положень статей 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Судами встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 29.08.2024, місцезнаходження - м. Кропивницький Кіровоградської області, основним видом його діяльності є роздрібна торгівля комп`ютерами, периферійним устаткуванням і програмним забезпеченням у спеціалізованих магазинах.
Згідно з повідомленням про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (Форма №20-ОПП), позивач здійснює господарську діяльність у відділі магазину за адресою: м. Рівне, Рівненська область, Рівненський район, вул. Кулика і Гудачека, 23.
09.10.2024 ГУ ДПС у Рівненській області видано наказ № 2401-п Про проведення фактичної перевірки магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1 на підставі підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80, статті 20, підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, пункту 80.8 статті 80, пункту 82.3 статті 82 ПК України, з 09.10.2024 терміном 10 діб.
На підставі наказу були виписані направлення на перевірку від 09.10.2024 №№ 4383/ЖЗ/17-00-07-05-15, 4382/ЖЗ/17-00-07-05-15 та від 11.10.2024 № 4363/ЖЗ/17-00-07-05-15, згідно з якими посадові особи ГУ ДПС у Рівненській області направляються для проведення фактичної перевірки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 . 
Перед початком проведення перевірки посадовими особами ГУ ДПС у Рівненській області здійснено контрольно-розрахункову операцію на суму 649,00 грн, що підтверджується чеком з терміналу та фіскальним чеком, в яких зазначено, що їх роздруковано від імені ФОП ОСОБА_1 в магазині за адресою: АДРЕСА_2.
Направлення на проведення перевірки та наказ були пред`явлені особі, що проводила розрахункову операцію, яка відмовилась їх отримати, про що було складено відповідні акти.
В ході проведення перевірки посадовими особами ГУ ДПС у Рівненській області було складено запит про надання документів від 09.10.2024, який не прийнято особою, яка проводила розрахункову операцію, про що вчинено відповідний запис. 
Також посадовими особами ГУ ДПС у Рівненській області було складено акт зняття залишків технічно складних побутових товарів в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1, загальна вартість яких склала 839 073,00 грн.
За результатами перевірки було складено акт від 17.10.2024 № 16074/Ж5/17-00-07-05-17/3790505555, яким встановлено порушення позивачем пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР, пункту 85.2 статті 85 ПК України та статей 21, 24 Кодексу законів про працю України, Порядку ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб-підприємців, у тому числі платників єдиного податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2021 № 496, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.11.2021 за № 1411/37033. Особа, яка проводила розрахункову операцію, відмовилась підписувати вказаний акт перевірки.
Матеріали фактичної перевірки ГУ ДПС у Рівненській області були направлені 23.10.2024 на адресу ГУ ДПС у Кіровоградській області.
На підставі матеріалів фактичної перевірки ГУ ДПС у Кіровоградській області 04.12.2024 прийнято податкові повідомлення-рішення: № 00183400704 за порушення пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР на суму 839 073,00 грн; № 00183410704 за порушення пункту 85.2 статті 85 ПК України на суму 1020,00 грн.
Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Згідно з частинами першою, третьою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених ними фактичних обставин справи, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду виходить з такого.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Порядок проведення фактичної перевірки врегульовано статтею 80 ПК України, пунктом 80.1 якої передбачено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:
80.2.1. у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів;
80.2.2. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;
80.2.3. письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування;
80.2.4. неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками;
80.2.5. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального;
80.2.6. у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3;
80.2.7. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.
Відповідно до пункту 81.1 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Колегія суддів наголошує, що наказ про проведення перевірки є не лише внутрішнім організаційним документом контролюючого органу, а насамперед юридичним актом індивідуальної дії, який спрямований на породження правових наслідків для конкретного платника податків. Саме з моменту пред`явлення належно оформленого наказу виникає процесуальна підстава для допуску посадових осіб до перевірки, а відтак розпочинається реалізація заходів податкового контролю, які можуть впливати на майнову та правову сферу суб`єкта господарювання.
У зв`язку з цим наказ виконує, зокрема, гарантійну функцію, оскільки сприяє забезпеченню балансу між публічними інтересами держави у сфері податкового контролю та правами платника податків. Його зміст має бути достатньо визначеним і зрозумілим, таким, що дає можливість ідентифікувати особу, обсяг та межі перевірки без обґрунтованих сумнівів. Саме через наказ платник податків отримує можливість завчасно ознайомитися з підставами перевірки.
З огляду на це вимоги пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо зазначення найменування платника податків, його реквізитів, об`єкта перевірки, виду та підстав перевірки мають імперативний характер і спрямовані на забезпечення належної індивідуалізації акта контролю. Відсутність такої індивідуалізації або її заміна узагальненими позначеннями фактично нівелює правову визначеність наказу як підстави для втручання у сферу господарської діяльності.
Такий підхід підтриманий Верховним Судом у постанові від 09.06.2026 у справі № 380/26084/24.
Судами встановлено, що в наказі про проведення перевірки як об`єкт визначено «магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться в ТРЦ «Екватор», тобто використано комерційне найменування торговельного об`єкта, яке не є суб`єктом податкових правовідносин і не може самостійно нести обов`язки платника податків. Водночас фактичні перевірочні дії були здійснені щодо конкретної фізичної особи-підприємця - ФОП ОСОБА_1 , на якого й були складені документи за результатами перевірки.
При цьому судами не перевірено чи дозволяє наказ про проведення перевірки забезпечити належну індивідуалізацію об`єкта перевірки.
Крім того, суд першої інстанції, вказуючи, що джерелом інформації про виявлене порушення в розумінні підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України у цій справі є лист ДПС України, направлений ГУ ДПС в областях та м. Києві 03.07.2024 за № 19312/7/99-00-07-04-02-07 та одержаний ГУ ДПС у Рівненській області 03.07.2024 вх. №2185/8/17-00, дійшов висновку про достатність підстав для проведення фактичної перевірки.
Однак судом не надано оцінки зазначеному документу та не перевірено, яка саме конкретна інформація містилася у цьому листі ДПС України: чи стосувалася вона діяльності саме позивача, чи були в ній описані факти можливих порушень, допущені безпосередньо ФОП ОСОБА_1 .
Натомість апеляційний суд не надав оцінки доводам скаржника щодо відсутності у відповідача отриманої в установленому законодавством порядку інформації від визначеного кола суб`єктів, яка вказувала б на можливе порушення платником податкового законодавства.
Згідно з усталеною правовою позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 16.12.2025 у справі № 300/670/25, від 24.12.2025 у справі № 580/4426/25, від 21.01.2026 у справі № 140/14221/24 у випадках, коли фактичною підставою проведення перевірки визначено отримання інформації про порушення (пп. 80.2.2 ПК України) або звернення споживача (пп. 80.2.3 ПК України), суди зобов`язані не обмежуватися формальним посиланням на наявність відповідних документів, а повинні ретельно дослідити зміст та правову природу такої інформації.
Відтак, для визнання перевірки законною/незаконною суди мали переконатися у предметності інформації, що надійшла до податкового органу, та встановити, чи містить вона опис конкретних фактичних порушень, допущених безпосередньо позивачем, і чи дозволяє вона однозначно пов`язати ймовірне порушення з конкретним суб`єктом господарювання.
Верховний Суд у постанові від 19.02.2026 у справі № 520/7463/25 зазначив, що у кожному конкретному випадку, якщо підстави позову обґрунтовані неправомірністю призначення перевірки, суди повинні перевірити наявність фактичних підстав більш предметно.
Натомість суди першої та апеляційної інстанцій наявність фактичних підстав перевірили формально, а не предметно.
Вимоги частини четвертої статті 9 КАС України зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі, підтвердження їх відповідними доказами. Тобто, застосування судом норм матеріального права повинно вирішити спір, який виник між сторонами у конкретних правовідносинах, які мають бути встановлені судами на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі.
Встановлення істотних фактичних обставин справи передує вирішенню спору, недотримання цієї вимоги унеможливлює правильне застосування норми матеріального права до спірних правовідносин та унеможливлює перевірку судом касаційної інстанції додержання судами попередніх інстанцій норм матеріального права.
Згідно зі статтею 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Наведеним вимогам процесуального закону оскаржувані судові рішення не відповідають.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Враховуючи наведене, перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги, які стали підставами для відкриття касаційного провадження, колегія суддів встановила порушення норм процесуального права судами попередніх інстанцій, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частиною четвертою статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
За наведених обставин колегія суддів Верховного Суду дійшла висновків, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а оскаржувані судові рішення - скасуванню, із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2026 року скасувати, а справу № 340/3794/25 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.Л. Желтобрюх
Судді: О.В. Білоус
І.А. Васильєва