ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2026 року | справа № 380/11046/25
зал судових засідань №11
Львівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гулика А.Г.,

за участю:
секретаря судового засідання Петровської А.М.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Мацепури В.С., 
представника відповідача Павлуші Д.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові у режимі відеоконференції за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправним та скасування рішення
у с т а н о в и в :
І. Стислий виклад позицій учасників справи
до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону (в/ч НОМЕР_2 ) код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 , у якій просить суд:
- визнати протиправним та скасувати пункт 8 наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 30.04.2025 № 494-ОС “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності та зменшення преміювання”, яким притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено дисциплінарне стягнення “Сувора догана” начальнику третьої мінометної прикордонної застави четвертого відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування вогневої підтримки НОМЕР_1 прикордонного загону полковнику ОСОБА_2 (П-001296).
Позов обґрунтований тим, що службове розслідування для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не проводилось. Всупереч положенням статей 97- 98 Дисциплінарного статуту, наказ про накладення дисциплінарного стягнення позивачу не оголошено, та не доведено в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку. У спірному наказі лише відтворений зміст згаданих норм, при цьому зовсім не вказано в чому полягає суть дисциплінарного проступку, вчиненого позивачем та обставини його вчинення. Зі змісту наказу неможливо встановити обставини вчинення дисциплінарного проступку, причини і умови, що сприяли його вчиненню, а також ступінь вини позивача. Позивачу не доведений до відома зміст та вимоги наказу НОМЕР_1 прикордонного загону від 29.12.2024 року № 2934-АГ, за порушення яких, він притягнутий до дисциплінарної відповідальності, а також не надано можливості ознайомитись з рапортом в.о. начальника автомобільної служби відділу озброєння та інженерно - технічного забезпечення НОМЕР_1 прикордонного загону лейтенанта ОСОБА_3 від 21.04.2025 №06.2.2/19264/25-Вн, яким стверджується, що нібито встановлено порушення позивачем військової дисципліни. Також не надано можливості позивачу надати свої пояснення з приводу обставин, що викладені в цьому рапорті, які і до часу звернення до суду йому невідомі.
Отже, накладення на позивача дисциплінарного стягнення пунктом 8 наказу від 30.04.2025 №494-ОС «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності та зменшення преміювання», у вигляді суворої доган є незаконним та підлягає скасуванню оскільки: порушено порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності; не доведено ознайомлення позивача з наказом та порушення саме ним вимог цього наказу та, що ці порушення стосуються обов`язків позивача; не доведено наявності вини позивача; в оскаржуваному наказі не зазначено, в чому конкретно полягає порушення військової дисципліни, тобто не вказано фактичних обставин, що послужили підставою для застосування дисциплінарного стягнення.
23.06.2025 суд отримав відзив відповідача на позовну заяву, у якому просив у позові відмовити повністю. Відзив обґрунтований тим, що на ім`я в.о. начальника прикордонного загону від заступника начальника загону з озброєння та техніки полковника ОСОБА_4 надійшов рапорт від 12.04.2025 №06.2.2/19264/25-Вн, з якого стало відомо про неналежне виконання позивачем обов`язків військової служби, що полягало в порушенні пункту 11 розділу ІІІ, пункту 16 розділу ІV про порядок використання автомобільної та бронетанкової техніки в Державній прикордонній службі України в мирний час затвердженої наказом МВС від 18.07.2017 №595; пункту 5 розділу ІІ Інструкції з автомобільного та бронетанкового забезпечення в Державній прикордонній службі України затвердженої наказом МВС від 09.07.2018 № 577; пункт 10 наказу НОМЕР_1 прикордонного загону від 29.12.2024 року № 2934-АГ «Про порядок експлуатації автомобільної та бронетанкової техніки у 2025 році»; статті 1, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України; статей 11, 12, 16 розділу І та статті 58, абзацу 4, 12 статті 59 розділу ІІ Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, із клопотанням щодо притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності правами начальника прикордонного загону. До вказаного рапорту додані підтвердні документи.
Позивач надав пояснення стосовно інформації викладеної в рапорті, та поставив в них особистий підпис, що підтверджується самими поясненнями доданими до відзиву.
За результатами розгляду рапорту відповідач встановив неналежне виконання позивачем пункту 11 розділу ІІІ, пункту 16 розділу ІV про порядок використання автомобільної та бронетанкової техніки в Державній прикордонній службі України в мирний час затвердженої наказом МВС від 18.07.2017 №595; пункту 5 розділу ІІ Інструкції з автомобільного та бронетанкового забезпечення в Державній прикордонній службі України затвердженої наказом МВС від 09.07.2018 № 577; пункт 10 наказу НОМЕР_1 прикордонного загону від 29.12.2024 року №2934-АГ «Про порядок експлуатації автомобільної та бронетанкової техніки у 2025 році»; статті 1, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України; статей 11, 12, 16 розділу І та статті 58, абзацу 4, 12 статті 59 розділу ІІ Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, що полягало в допущені виїзду легкового броньованого автомобіля марки Ford Ranger, номерний знак НОМЕР_5 з незакріпленим водієм – солдат ОСОБА_5 , що призвело до порушення порядку експлуатації зазначеного транспортного засобу. Оскарженим наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 30.04.2025 №494-ОС, притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення «Сувора догана».
22.09.2025 до суду надійшли додаткові пояснення представника позивача, у яких зазначено, що Інструкція про порядок використання автомобільної та бронетанкової техніки в Державній прикордонній службі України в мирний час, затвердженої наказом МВС від 18.07.2017 №595, розроблена для застосування саме в мирний час, що вбачається преамбули її змісту, а тому така не може застосовуватись в умовах воєнного часу. 
Крім цього, зазначає, що в.о. начальника НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_6 видав наказ від 29.12.2024 №2934-АГ «Про порядок експлуатації автомобільної та бронетанкової техніки у 2025 році», у пункті 1 якого визначив, що експлуатацію автомобільної та бронетанкової техніки прикордонного загону організувати, зокрема і у відповідності до вимог «Інструкції про порядок використання автомобільної та бронетанкової техніки в Державній прикордонній службі України в мирний час», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 липня 2017 року № 595. Однак, відповідач не надав доказів того, що наказ від 29.12.2024 №2934-АГ доведений до позивача. А отже, не може ставитись у вину позивача невиконання наказу, який до нього не доведено. 
Також зазначає, що представник відповідача у відзиві спотворив пункт 10 згаданого наказу, оскільки такий пункт наказу адресований посадовим особам, що здійснюють випуск АтаБТ з пунктів тимчасової дислокації, а не позивачу
При цьому, у пунктах 15, 16 надано перелік пунктів тимчасової дислокації, на які поширюються визначений цим наказом порядок, зокрема за відповідними назвами. Проте, позивач, з кінця березня 2025 року, разом з підрозділом, який він очолює, переданий в оперативне підпорядкування в НОМЕР_6 механізований батальйон НОМЕР_7 окремої механізованої бригади Збройних Сил України та здійснював виконання бойових задач в першому ешелоні оборони, отже, на час виникнення спірних правовідносин, знаходився за межами ділянки та за межами пунктів тимчасової дислокації прикордонного загону, підпорядковуючись та виконуючи бойові завдання, що визначені командуванням НОМЕР_7 окремої механізованої бригади Збройних Сил України.
Представник позивача акцентує увагу на тому, що із змісту дорожнього листа №1055, який дійсний з 21.03.2025 до 25.04.2025, вбачається, що такий виданий та підписаний заступником начальника прикордонного загону з озброєння та техніки полковником ОСОБА_7 і у ньому зазначено двох водіїв: «Комісливий, ОСОБА_8 ». Тобто, саме заступник начальника прикордонного загону з озброєння та техніки ОСОБА_9 допустив до експлуатації транспортного засобу в якості водія солдата ОСОБА_8 . 
11.02.2026 суд отримав додаткові пояснення представника відповідача щодо окремих положень Інструкції з автомобільного та бронетанкового забезпечення в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом МВС від 09.07.2018 №577, які на його думку, підтверджують правомірність оскарженого наказу. 
20.04.2026 суд отримав додаткові пояснення представника відповідача щодо надання оригіналу пояснення позивача. Також зазначив, що витяг з наказу щодо передання всього підрозділу надати не вбачається за можливе, оскільки НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) такий наказ не видавав, а лише його виконував, натомість надано витяг з наказу НОМЕР_1 прикордонного загону щодо позивача. Крім цього повідомив, що в НОМЕР_1 прикордонному загоні відомості щодо доведення наказу НОМЕР_1 прикордонного загону від 29.12.2024 № 2934-АГ до позивача відсутні. Поряд з цим, просить суд врахувати, що наказ НОМЕР_1 прикордонного загону №2934-АГ від 29.12.2024 року «Про порядок експлуатації автомобільної та бронетанкової техніки у 2025 році» був виданий у відповідності до вимог Інструкції з автомобільного та бронетанкового забезпечення в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 липня 2018 року № 577 (Далі – Інструкція № 577), який не є обмеженим у доступі та норми і вимоги якої позивач, проходячи військову служби на посаді начальника третьої мінометної прикордонної застави (тобто начальник (командир) підрозділу) зобов`язаний знати та виконувати.
15.07.2026 суд отримав додаткові пояснення представника позивача, у яких в узагальненій формі виклав правову позицію у спорі із врахуванням зібраних доказів та показів свідків. 
22.07.2026 суд отримав додаткові пояснення представника відповідача, у яких в узагальненій формі виклав правову позицію у спорі із врахуванням зібраних доказів та показів свідків. 
У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити повністю. 
У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, просив суд відмовити у позові повністю. 
ІІ. Рух справи
Ухвалою від 009.06.2025 суддя прийняв заяву до розгляду, відкрив провадження та призначив справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.
21.06.2025 суд отримав клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи. 
Ухвалою від 07.07.2025 суд вирішив проводити розгляд справи у режимі відеоконференції.
13.08.2025 суд отримав клопотання представника відповідача про долучення доказів.
21.09.2025 суд отримав клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи. 
09.10.2025 суд отримав клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи. 
23.10.2025 суд отримав клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи. 
Ухвалою від 08.12.2025 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою від 08.12.2025 суд відмовив у клопотанні представника відповідача про залишення позову без розгляду.
Ухвалами від 05.01.2026 суд вирішив допитати свідків у режимі відеоконференції. 
17.02.2026 суд отримав клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи. 
02.03.2026 суд отримав клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи. 
06.07.2026 суд отримав клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи. 
Заходи забезпечення позову та доказів, у тому числі шляхом їх витребування, не вживались.
ІІІ. Фактичні обставини справи
Полковник ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді начальника третьої мінометної прикордонної застави четвертого відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування вогневої підтримки НОМЕР_1 прикордонного загону (в/ч НОМЕР_2 ) в Державній прикордонній службі України в районі ведення бойових дій Донецької, Луганської та Харківської областей. 
З кінця березня 2025 року позивач разом з підрозділом, який він очолює, переданий в оперативне підпорядкування в НОМЕР_6 механізований батальйон НОМЕР_7 окремої механізованої бригади Збройних Сил України та здійснював виконання бойових задач в першому ешелоні оборони.
Виконуючи бойові завдання, що визначені командуванням НОМЕР_7 окремої механізованої бригади Збройних Сил України, 31.04.2025 на ЛБА Ford Ranger н/з НОМЕР_8 позивач разом з водієм солдатом ОСОБА_5 здійснював пересування до місця розташування мінометного розрахунку для перевірки його готовності до виконання бойових завдань та постановки бойового наказу. 
На шляху руху до позицій автомобіль ЛБА Ford Ranger н/з НОМЕР_8 потрапив під мінометно-артилерійський обстріл, внаслідок якого кузов автомобіля зазнав осколкових ушкоджень, про що позивач доповів по лінії оперативно-чергової служби та в подальшому, встановленим порядком, рапортом по команді. 
Начальник НОМЕР_1 прикордонного загону 30.04.2025 видав наказ № 494-ОС «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності та зменшення преміювання», в якому в абзацах 2-3 вступної частині наказу зазначено, що з рапорту в. о. начальника автомобільної служби відділу озброєння та інженерно - технічного забезпечення НОМЕР_1 прикордонного загону лейтенанта ОСОБА_10 від 21.04.2025 №06.2.2/19264/25-Вн, встановлено: неналежне виконання вимог статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, позивачем, що полягало в порушенні вимог наказу НОМЕР_1 прикордонного загону від 29.12.2024 року № 2934-АГ, пункту 5 розділу ІІ Інструкції з автомобільного та бронетанкового забезпечення в Державній прикордонній службі України затвердженої наказом МВС від 09.07.2018 № 577.
У пункті 8 наказової частини наказу зазначено, що за неналежне виконання вимог статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, що полягало в порушенні вимог наказу НОМЕР_1 прикордонного загону від 29.12.2024 року № 2934-АГ, пункту 5 розділу ІІ Інструкції з автомобільного та бронетанкового забезпечення в Державній прикордонній службі України затвердженої наказом МВС від 09.07.2018 №577, притягнути до дисциплінарної відповідальності позивача та оголосити дисциплінарне стягнення «Сувора догана». 
Вважаючи згаданий наказ протиправним, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
IV. Позиція суду
Вирішуючи спір по суті, суд керувався такими мотивами.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється за Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (надалі за текстом - Закон №2232-ХІІ). 
Відповідно до частини першої статті 2 згаданого Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. 
Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону №2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються згаданим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. 
Відповідно до частини чотирнадцятої статті 2 Закону №2232-ХІІ виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. 
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (надалі за текстом - Статут внутрішньої служби ЗСУ). 
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг, визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №551-XIV. 
Як вбачається із змісту частини четвертої вступу Статуту внутрішньої служби ЗСУ та частини четвертої преамбули Дисциплінарного статуту ЗСУ, дія згаданих Статутів поширюється і на військовослужбовців Державної прикордонної служби України. 
Дисциплінарний статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг (Дисциплінарний статут). 
Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. 
Згідно зі статтею 3 Дисциплінарного статуту військова дисципліна досягається шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів; формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання. 
Стаття 4 Дисциплінарного статуту визначає, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: -додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; -бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; -додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; -виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; -поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків. 
Статутом внутрішньої служби ЗСУ визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах (Статут). 
Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: - свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; - бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; - беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; - постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; - знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; - дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; - поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, які перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, не допускати порушень, пов`язаних із дискримінацією за ознакою статі, сексуальним домаганням, насильством за ознакою статі, правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості; - бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; - вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; - виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; - додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Стаття 12 Статуту внутрішньої служби ЗСУ встановлює, що про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо). 
Відповідно до статті 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. 
Пунктом 5 розділу ІІ Інструкції з автомобільного та бронетанкового забезпечення в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом МВС від 09.07.2018 №5775 встановлено, що начальник (командир) підрозділу, в якому є на озброєнні машини, безпосередньо підпорядковується заступнику начальника (командира) органу Держприкордонслужби за напрямом діяльності, діє відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів і, крім того, зобов`язаний: - знати матеріальну частину, правила використання, зберігання машин свого підрозділу, організовувати правильну їх експлуатацію і ремонт; - щомісяця перевіряти наявність, технічний стан і облік машин підрозділу; - уживати заходів із запобігання ДТП, забезпечувати дотримання заходів безпеки під час роботи з машинами; - знати правила перевезення особового складу, озброєння, спеціальної техніки і майна, своєчасно освоювати з водіями підрозділу нову техніку; - знати наявність і технічний стан машин підрозділу, готувати їх до виходу з парку, забезпечувати своєчасне їх ТОіР; - знати особисті якості водіїв підрозділу і враховувати їх під час призначення для виконання поставлених завдань, проводити інструктажі водіїв перед виходом машин із парку; - постійно вдосконалювати навички водіїв під час водіння й обслуговування машин, виховувати в них високу відповідальність за дотримання ПДР та безпеку руху при перевезенні особового складу і вантажу; - щомісяця проводити аналіз експлуатації машин підрозділу і підбивати підсумки його з особовим складом; - керувати технічною підготовкою особового складу; - вести встановлений облік і звітність щодо АБТЗ.
Відповідно до статті 31 Статуту внутрішньої служби ЗСУ начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником. 
У статтях 35-36 Статуту внутрішньої служби ЗСУ зазначено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.
Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення. Командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень. 
За віддання і виконання явно злочинного наказу (розпорядження) винні особи притягаються до відповідальності згідно із законом. 
Стаття 45 Дисциплінарного статуту визначає, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. 
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за таким Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Відповідно до статті 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б)догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д)пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.
Статті 83 - 84 Дисциплінарного статуту визначають, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені згаданим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. 
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. 
Згідно зі статею 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення солдатом (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині). Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).
У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць. 
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби (стаття 86 Дисциплінарного статуту). 
Стаття 96 Дисциплінарного статуту визначає, що дисциплінарне стягнення виконується, як правило, негайно, а у виняткових випадках не пізніше ніж за три місяці від дня його складення. 
Згідно зі статтею 97 Дисциплінарного статуту про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення. Оголошувати про дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено.
Відповідно до статті 98 Дисциплінарного статуту під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України встановлюється наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях - центральними органами виконавчої влади, яким вони підпорядковані. Порядок проведення службового розслідування у Державній прикордонній служби врегульовано наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.11.2021 № 815, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14.01.2022 за № 39/37375, затверджено «Порядок проведення службового розслідування в Державній прикордонній службі України» (надалі за текстом - Порядок №815). 
Відповідно до пункту 1 Розділу І Порядку №815 визначено, що такий Порядок визначає підстави та процедуру проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Адміністрації Державної прикордонної служби України, регіональних управлінь, органів охорони державного кордону, Морської охорони, навчальних закладів, науково-дослідних установ, органів забезпечення, підрозділів спеціального призначення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби), а також військовозобов`язаних під час проходження ними навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження ними підготовки та зборів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (підготовки, зборів), оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішень, а також повноваження посадових осіб під час проведення службового розслідування. 
Згідно з пунктом 4 розділу І Порядку № 815 підставою для призначення службового розслідування є: - наявність інформації про невиконання або неналежне виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків; - наявність інформації про порушення військової дисципліни або громадського порядку, вимог законодавства, наказів начальників (командирів), розпорядчих документів або виявлення ознак таких порушень; - виявлення фактів завдання шкоди; - припис Національного агентства з питань запобігання корупції або подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції; - установлення фактів дискримінації за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак, а також сексуальних домагань; - неправомірне застосування військовослужбовцем заходів фізичного впливу, спеціальних засобів, вогнепальної зброї, озброєння та бойової техніки. 
При цьому, пунктом 6 розділу І цього Порядку, визначено, що службове розслідування не призначається: - з метою перевірки інформації, що міститься в анонімних повідомленнях, крім анонімних повідомлень, що містять відомості про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», якщо наведена в них інформація стосується конкретної особи, містить конкретні дані, які можуть бути перевірені; - якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов таких висновків.
Щодо аргументів позивача про те, що Інструкція про порядок використання автомобільної та бронетанкової техніки в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом МВС від 18.07.2017 №595 (надалі за текстом - Інструкція №595), розроблена для застосування саме в мирний час, що вбачається з її преамбули та не може застосуватись в умовах воєнного стану, суд зазначає таке.
Дійсно у преамбулі Інструкції зазначено, що така затверджена з метою впорядкування та організації контролю ефективного використання автомобільної та бронетанкової техніки в Державній прикордонній службі України в мирний час. 
Проте, назва підзаконного нормативно-правового акта не повинна суперечити його змісту. 
Так, суд дослідив зміст Інструкції №595, і дійшов висновку, що така містить низку положень, які стосуються планування використання машин для забезпечення бойових (спеціальних) завдань під час дії воєнного (надзвичайного) стану на території України з виконання бойових (спеціальних) завдань (п.11,п.21 ), Розділ VIII, який регулює особливості використання бронетанкової техніки за групами експлуатації, зокрема, бойової. 
Суд звертає особливу увагу на пункт 3 Розділу VIII, який передбачає використання в органах Держприкордонслужби машин бойової групи експлуатації для відбиття збройного нападу і вторгнення військових та терористичних формувань, припинення збройних провокацій на державному кордоні, проти порушників державного кордону у відповідь на застосування ними сили чи в разі, якщо припинення порушення або затримання порушників не може бути здійснено іншими засобами, а також для проведення навчань відповідно до плану підготовки. 
Тобто Інструкція №595 передбачає можливість бойового використання відповідної техніки, зокрема, для відбиття збройного нападу і вторгнення військових та терористичних формувань, припинення збройних провокацій на державному кордону, що відповідає умовам ведення бойових дій під час дії правового режиму воєнного стану. При цьому згадана Інструкція не містить жодних особливостей чи обмежень у застосуванні у період дії воєнного стану. 
Отже, системний аналіз положень Інструкції №595 свідчить про те, що така може застосовуватись у період дії воєнного стану, у зв`язку з чим аргументи позивача у цій частині є безпідставними та необґрунтованими.
Щодо аргументу позивача про необхідність проведення службового розслідування, суд такі відхиляє, оскільки призначення службового розслідування відповідно до статті 84 Дисциплінарного статуту є правом відповідного командира. 
Разом з тим, суд вважає, що призначення службового розслідування, виходячи із змісту та характеру оскарженого порушення, сприяло б більш повному та всебічному встановленню обставин, які мають значення для вирішення питання про притягнення позивача до відповідальності. 
Щодо аргументів позивача про те, що оскаржений наказ не доведений до відома позивача, а також не надано можливості ознайомитись з рапортом в. о. начальника автомобільної служби відділу озброєння та інженерно - технічного забезпечення НОМЕР_1 прикордонного загону лейтенанта ОСОБА_3 від 21.04.2025 №06.2.2/19264/25-Вн, яким стверджується, що нібито встановлено порушення позивачем військової дисципліни, суд такі відхиляє, оскільки такі обставини не впливають на оцінку його правомірності. 
Приймаючи оскаржений наказ, відповідач вважав, що позивач під час проходження військової служби в Державній прикордонній службі України на посаді начальника третьої мінометної прикордонної застави четвертого відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування вогневої підтримки не виконав сумлінно, чесно, беззастережно та в повному обсязі, зокрема: наказ НОМЕР_1 прикордонного загону від 29.12.2024 року № 2934-АГ «Про порядок експлуатації автомобільної та бронетанкової техніки у 2025 році». 
Суд на підставі зібраних доказів та, враховуючи покази позивача надані у статусі свідка встановив, що наказ начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 29.12.2024 №2934-АГ до позивача не доводився. Представник відповідача визнав ту обставину, що наказ від 29.12.2024 №2934-АГ до позивача не доводився. 
Суд зазначає, що Статут внутрішньої служби ЗСУ врегульовує порядок віддання й виконання наказів. Зокрема, відповідно до статті 35 згаданого Статуту, накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.
Стаття 37 Статуту визначає, що військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно. 
Враховуючи вимоги Статуту внутрішньої служби ЗСУ наказ начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 29.12.2024 №2934-АГ позивачу не був доведений, тобто не віддавався, тому позивач не мав обов`язку його виконувати і, відповідно не може бути притягнутий до відповідальності за його невиконання. 
У зв`язку з цим, суд вважає, що позивачу не може ставитись у вину невиконання ним наказу, який до нього не доведено. 
Щодо змісту допущеного, на думку відповідача, порушення, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 10 наказу №2934-АГ АтаБТ випускати з ТМД (окремо дислокованих підрозділів) за затвердженим напередодні нарядом на використання машин у рейс та записом в книгу контролю експлуатації та утримання транспортних засобів з дозволу заступників начальника загону за напрямками, начальників прикордонних комендатур швидкого реагування, начальників відділів прикордонних служб, у разі їх відсутності особам, що виконують їх обов`язки. 
Машини випускаються технічно справні, що пройшли обслуговування, закріплені за водіями, які пройшли перед рейсовий медичний огляд і допущені у рейс та мають відповідні документи, що посвідчують особу водія і право керування машиною відповідної категорії, з оформленим дорожнім листом, на якому є підписи начальника контрольно-технічного пункту (особи які виконують обов`язки позаштатних начальників КТП) і старшого техніка, що засвідчують справний стан машини, а також запис чергового (виконуючих обов`язків чергового парку в окремо дислокованих підрозділах) про показники спідометра та час випуску машини з парку, що засвідчений його підписом. 
Отже, такий пункт наказу, адресований посадовим особам, що здійснюють випуск АтаБТ з пунктів тимчасової дислокації.
При цьому, у пунктах 15, 16 наказу №2934-АГ визначено перелік пунктів тимчасової дислокації, на які поширюються визначений цим наказом порядок, зокрема з відповідними назвами: «Водоканал», «Електрон 1», « ІНФОРМАЦІЯ_1 », «Автодор», «Рем.База», «Ангар» , «Тил», «Зерно». 
Проте позивач, з початку 2025 року знаходився з підрозділом за межами ділянки та за межами пунктів тимчасової дислокації прикордонного загону в зоні ведення бойових дій, спочатку в Харківській області, а з кінця березня 2025 року, разом з підрозділом, який він очолює, переданий в оперативне підпорядкування в НОМЕР_6 механізований батальйон НОМЕР_7 окремої механізованої бригади Збройних Сил України та здійснював виконання бойових завдань в першому ешелоні оборони в Донецькій області в районі н.п. Покровське. 
Отже, на час виникнення спірних правовідносин, позивач знаходився за межами ділянки та за межами пунктів тимчасової дислокації прикордонного загону, підпорядковуючись та виконуючи бойові завдання, що визначені командуванням НОМЕР_7 окремої механізованої бригади Збройних Сил України. 
Такі обставини підтверджені показами позивача, а також не заперечуються представником відповідача. 
Суд також звертає увагу на те, що пунктом 3 наказу №2934-АГ вимагалось провести розподіл автомобілів по групам експлуатації та закріпити її за підрозділами та водіями.
Розподіл автомобілем за групами експлуатації та закріплення за підрозділами та водіями не входило в коло службових обов`язків позивача як начальника третьої мінометної прикордонної застави четвертого відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування вогневої підтримки. Розподіл автомобілів за групами експлуатації та закріплення їх за підрозділами та водіями здійснюється відповідними посадовими особами управління прикордонного загону.
Так військовослужбовці, які прибувають для проходження військової служби до прикордонного загону, призначаються на посади наказами начальника прикордонного загону. Підготовка наказів здійснюється кадровою службою прикордонного відповідно до військово-облікових спеціальностей та військовому званню. 
При цьому, враховуються відповідні пропозиції, зокрема начальників служб прикордонного загону, що стосуються військовослужбовців відповідних спеціальностей. Конкретно питаннями автомобільного забезпечення займаються відповідні посадові особами у прикордонному загоні - автомобільна служба, у прикордонних комендатурах та відділ прикордонної служби (ВПС) відповідні офіцери, а на прикордонних заставах – технік. 
Зокрема, розподіл водіїв та автомобілів за підрозділами, закріплення водіїв за автомобілями здійснюється автомобільною службою прикордонного загону. 
Позивач в поясненнях, наданих за процедурою допиту свідка, зокрема зазначив, що військовослужбовці в підрозділ прибувають з прикордонного загону на відповідно визначену наказом посаду, в тому числі і водії. Закріплення водіїв за автомобілями здійснюється прикордонним загоном, як правило з призначенням на посаду. Позивач прийняв керівництво підрозділом з вже призначеними на посади військовослужбовцями та автомобілями, що визначені та закріплені за відповідними водіями. 
Зокрема, позивачу було достовірно відомо, що за автомобілем Ford Ranger АН755В закріплені водії ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , а також те, що зазначені водії вписані у дорожній лист №1055, що виданий 21.03.2025 та дійсний до 25.04.2025 за підписом заступника начальника загону з озброєння та техніки полковника ОСОБА_12 . 
Оскільки дорожній лист містить підпис заступника начальника прикордонного загону з озброєння та техніки ОСОБА_13 , то саме він і допустив до експлуатації транспортного засобу в якості водія солдата ОСОБА_14 . 
Відповідач не надав доказів того, що позивачу відповідний бланк дорожнього листа надавався з підписом ОСОБА_15 без його заповнення. 
Суд дослідив дорожній лист і встановив, що такий містить відмітки та підписи техніка мінометної застави - сержанта ОСОБА_16 за техніка підрозділу, начальника КТП, чергового парку, а також про допуск водія до керування за станом здоров`я за кожну дату, а також підписи водія ОСОБА_8 за результатами експлуатації транспортного засобу. 
При цьому, відповідач жодним чином не обґрунтував та не надав жодного доказу, які б підтверджували, що позивач знав, що солдат ОСОБА_8 , який знаходиться на штатній посаді водія не закріплений наказом начальника прикордонного загону за автомобілем, який знаходиться в штаті підрозділу. 
Суд звертає увагу на те, що у Книзі з контролю експлуатації та утриманні транспортних засобів 3 мінометної прикзас 4 впс (тип С) пркшр ВП НОМЕР_1 ПРИКЗ за весь період з 01.04.2025 по 20.04.2025, з використанням дорожнього листа 1055, зазначений виключно водій ОСОБА_17 .
В поясненнях, наданих за процедурою допиту свідка, позивач зазначив, що він був переконаний в тому, що солдат ОСОБА_8 закріплений за автомобілем, оскільки він вписаний в дорожній лист №1055. 
Саме відповідно до цього дорожнього листа, 30.03.2025 водій солдат ОСОБА_17 керував автомобілем Ford Ranger АН755В під час здійснення маршу з передислокації підрозділу з району бойових дій у Харківській області в район бойових дій н.п. Покровське Донецької області, і безпосередньо комендант комендатури швидкого реагування вогневої підтримки полковник ОСОБА_18 здійснював керівництво переміщенням техніки.
Свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 у судовому засіданні підтвердили обставини, викладені в оскарженому наказі. 
Враховуючи викладене, суд висновує, що позивач не міг бути притягнутий до відповідальності за порушення наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 29.12.2024 року № 2934-АГ «Про порядок експлуатації автомобільної та бронетанкової техніки у 2025році», оскільки не порушив своїх безпосередніх обов`язків, а виявлені відповідачем порушення стосуються тих посадових осіб, що здійснюють випуск АтаБТ з пунктів тимчасової дислокації, які знаходяться поза межами району ведення бойових дій.
Щодо процедурних питань притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, суд зазначає таке. 
Суд встановив, що позивач притягнутий до дисціплінарної відповідальності без проведення службового розслідування, а лише на підставі рапорту в. о. начальника автомобільної служби відділу озброєння та інженерно - технічного забезпечення лейтенанта ОСОБА_22 , який направлено на розгляд начальника прикордонного загону заступником начальника загону з озброєння і техніки полковником ОСОБА_23 за вих.№06.2.2/19264/25-Вн від 21.04.2025. 
До рапорту додано: 1. Копія Дорожнього листа Дорожнього листа №1055, на 2 арк.; 2. Розпорядження НОМЕР_1 прикордонного загону від 20.04.2025 року №06.2.2/19112/25-Вн «Про надання інформації», на 1 арк.; 3. Донесення від приккшр ВП від 21.04.2025 року № 29/19167/25-Вн «Про виконання заходів», на 1 арк.; 4. Пояснення полковника ОСОБА_24 , на 2 арк.; 5. Пояснення старшого солдата ОСОБА_25 , на 2 арк.; 6. Пояснення солдата ОСОБА_26 , на 2 арк.; 7. Пояснення солдата ОСОБА_16 , на 2арк.; 8. Копія книги контролю експлуатації та утримання транспортних засобів, на 3 арк.
Позивач ОСОБА_1 у поясненнях, наданих за процедурою допиту свідка заявив, що наявна в матеріалах справи копія пояснення від імені ОСОБА_1 від 20.04.2025 ним не підписувалась, підпис не його, та пояснень такого змісту він не надавав. Позивач надав суду для огляду зразки свого підпису в паспорті та на інших документах, які на його думку, переконливо засвідчують правдивість його показів.
Суд такі покази відхиляє, оскільки визначення справжності підпису на документах належить до компетенції експерта в межах проведення відповідної судової експертизи. 
Разом з тим, суд враховує, що відповідач на виконання вимоги суду надати оригінал пояснення позивача, пояснив, що оригінал пояснення в прикордонний загін не надходив, а пояснення позивача передано в сканованій копії через електронну пошту нібито позивачем. 
Суд, досліджуючи правові підстави відбирання пояснень у військовослужбовців, без призначення службового розслідування, з`ясував, що такі відбирались на підставі Розпорядження начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 20.04.2025 року №06.2.2/19112/25-Вн «Про надання інформації», адресоване ІНФОРМАЦІЯ_2 полковнику ОСОБА_27 , якому вказано, з метою проведення перевірки події організувати відбір пояснень відповідно до Додатку №2, та надати належним чином копію книги контролю експлуатації та утримання транспортних засобів.
У долучених до рапорту ОСОБА_3 поясненнях позивача, старшого солдата ОСОБА_25 , солдата ОСОБА_28 , солдата ОСОБА_29 не вказано, хто здійснив опитування цих осіб та отримав від них такі пояснення. 
Відповідач не зазначив, яка особа здійснювала опитування та здійснила запис пояснень згаданих військовослужбовців. Хоча згаданим Розпорядженням начальника загону уповноважено організувати відбір пояснень коменданту ОСОБА_30 , проте, з наданих копій пояснень неможливо встановити, чи саме ця уповноважена особа здійснювала опитування, запис та оформлення таких пояснень. Крім цього, суд звертає увагу на те, що відповідач не надав оригіналів пояснень, зазначивши, що оригінали в прикордонному загоні відсутні. 
З таких підстав, суд вважає, що згадані пояснення не відповідають, визначеним статтями 74, 75 КАС України, критеріям для визнання даних доказами у розумінні статті 72 КАС України. 
Крім цього, суд встановив, що відповідач належним чином не обґрунтував співмірність накладення на позивача дисциплінарного стягнення у виді «сувора догана» із тяжкістю вчиненого позивачем, на думку відповідача, правопорушення; не встановив до настання яких саме наслідків призвело вчинене оскаржене порушення; не надав належної оцінки попередній поведінці позивача; тривалість його військової служби та рівень знань про порядок служби, як того вимагає стаття 86 Дисциплінарного статуту. 
З`ясовані судом обставини та докази, подані сторонами на їх обґрунтування, свідчать про те, що відповідач не в повній мірі з`ясував обставини події, не зібрав достатніх доказів, які б підтверджували вчинення позивачем дисциплінарного правопорушення.
З таких підстав суд висновує, що оскаржений наказ відповідача не відповідає критеріям правомірності рішень, визначених частиною другою статті 2 КАС України.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.
V. Судові витрати
Відповідно до статті 139 КАС України підстави для розподілу судового збору за подання позовної заяви між сторонами відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору та такий фактично не сплачував. 
Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд
в и р і ш и в:
адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити повністю. 
Визнати протиправним та скасувати пункт 8 наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 30.04.2025 № 494-ОС “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності та зменшення преміювання”, яким притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено дисциплінарне стягнення “Сувора догана” начальнику третьої мінометної прикордонної застави четвертого відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування вогневої підтримки НОМЕР_1 прикордонного загону полковнику ОСОБА_2 .
Судовий збір за подання позовної заяви між сторонами не розподіляється.
Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Повне рішення суду складене 07 серпня 2026 року.

Суддя Гулик Андрій Григорович