Справа №573/969/26 	
Номер провадження 22-ц/816/2349/26 	
Категорія - 101 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Петен Я.Л. (суддя-доповідач), суддів: Черних О.М., Худика А.М.,
з участю секретаря судового засідання - Овчаренко М.В. 

у присутності:
заявника ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Білопільського районного суду Сумської області від 18 травня 2026 року, постановлену у складі судді Черкашиної М.С. у м. Білопіллі Сумської області, 
у цивільній справі за заявою  ОСОБА_1 , заінтересована особа: військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту проходження базової загальновійськової підготовки,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст заявлених вимог і ухвала суду першої інстанції

У травні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою.
Свої вимоги мотивував тим, що з 18 квітня 2022 року він проходить службу в Збройних Силах України. 
У період з 01 березня 2023 року по 05 травня 2023 року, у складі військової частини НОМЕР_2 , він фактично пройшов курс базової загальновійськової підготовки у військовій частині НОМЕР_3 . Однак до списку особового складу, що проходив базову загальновійськову підготовку, включений не був, хоча фактично виконував усі умови програми разом з підрозділом, в якому проходив службу.
Встановлення юридичного факту необхідне йому для реалізації його права участі у виконанні бойових завдань за призначенням.
Посилаючись на вказані обставини, просив суд встановити факт проходження ним базової загальновійськової підготовки у період з 01 березня 2023 року по 05 травня 2023 року у складі військової частини НОМЕР_3 .  
Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 18 травня 2026 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 . 
Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із наявності спору про право, який може бути вирішений лише у позовному провадженні судом адміністративної юрисдикції, з огляду на суть заявлених вимог та суб`єктний склад правовідносин, та у випадку відмови суб`єкта владних повноважень зарахувати період проходження служби з 01 березня 2023 року по 05 травня 2023 року як проходження базової загальновійськової підготовки.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що закон не пов`язує проходження військової служби з беззаперечною обставиною, що унеможливлює звернення до суду із заявою в окремому провадженні. Обставини дійсно пов`язані з проходженням військової служби і звернення до суду обумовлено дефектами діловодства чи можливо навмисного не включення його до списку курсантів/слухачів, що в свою чергу позбавляє його можливості брати участь у виконанні бойових завдань за призначенням, а тому будь-який спір про право в даному випадку відсутній.

У судовому засіданні апеляційного суду заявник ОСОБА_1 , доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч. 2 ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.
Відповідно до ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно із ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав та інтересів заявника (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року в справі № 632/580/17).
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. 315 ЦПК України.
Згідно із ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.
У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Згідно ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.
Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 просить установити факт проходження ним базової загальновійськової підготовки у період з 01 березня 2023 року по 05 травня 2023 року у військовій частині НОМЕР_3 , який необхідний йому для реалізації його права участі у виконанні бойових завдань за призначенням.
Відповідно до змісту статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», базова загальновійськова підготовка входить до строків проходження військової служби. 
Згідно з положеннями статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби у певній військовій частині (навчальному закладі тощо) вважається день зарахування до списків особового складу. 
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у цій справі з підстав, передбачених ч. 4 ст. 315 ЦПК України, оскільки факт, пов`язаний з проходженням військової служби, не може бути встановлений за правилами окремого провадження і у даному випадку наявний спір про право, який може бути вирішений лише у позовному провадженні судом адміністративної юрисдикції, з огляду на суть заявлених вимог та суб`єктний склад правовідносин.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (частина перша статті 374 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 375 ЦПК України).
Висновки суду апеляційної інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги за результатами апеляційного перегляду рішення, свідчать про те, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Білопільського районного суду Сумської області від 18 травня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 08 липня 2026 року.

 
Головуючий -  	Я.Л. Петен	

Судді: О.М. Черних 

А.М. Худик