П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/17411/26	
Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.
Дата і місце ухвалення: 12.06.2026 р., м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Тарновецького І.І.,
суддів: Бойка А.В.,
Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 червня 2026 року у справі № 420/17411/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, –
В С Т А Н О В И В :

У червні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22 квітня 2026 року №2555-М в частині призову на військову службу за мобілізацією ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 
- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) в частині зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до списків особового складу військової частини та призначення його на посаду; 
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби та виключити його зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 з усіх видів забезпечення.
Одночасно з поданням адміністративного позову позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просив заборонити Військовій частині НОМЕР_1 до набрання законної сили рішенням суду у цій адміністративній справі вчиняти будь-які дії щодо направлення, відрядження, переміщення або транспортування солдата ОСОБА_1 до районів (зон) ведення активних бойових дій (лінії бойового зіткнення).
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12 червня 2026 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення питання про забезпечення позову, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 червня 2026 року та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, які підтверджують фактичне виконання оскаржуваного наказу про призов позивача на військову службу та його зарахування до списків особового складу військової частини, а також безпідставно залишив поза увагою доводи щодо наявності очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішень, зокрема з огляду на те, що позивач є громадянином Республіки Молдова, який, на думку апелянта, не може бути призваний на військову службу під час мобілізації. 
Крім того, апелянт вважає, що ризик направлення позивача до районів ведення активних бойових дій є реальним, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або зробити неможливим ефективний захист його прав та виконання майбутнього судового рішення.
Військова частина НОМЕР_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.
Справу розглянуто у порядку письмового провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що представником позивача не наведено належних та достатніх доводів, які б свідчили про існування передбачених частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Суд зазначив, що доводи заявника щодо можливого направлення позивача до районів ведення активних бойових дій ґрунтуються на припущеннях, а матеріали справи не містять доказів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі або очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішень. Крім того, суд першої інстанції вказав, що питання правомірності оскаржуваних наказів може бути вирішене лише під час розгляду справи по суті після дослідження всіх наявних у справі доказів.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття відповідних заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення порушених або оспорюваних прав чи інтересів позивача, або якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд повинен перевірити наявність хоча б однієї із передбачених законом підстав для застосування відповідного заходу, оцінити його співмірність із заявленими позовними вимогами, забезпечити баланс інтересів сторін, а також врахувати наслідки його застосування для інших осіб та публічного інтересу.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що забезпечення позову є виключним процесуальним інститутом, який застосовується лише за наявності належних та достатніх доказів існування реальної, а не гіпотетичної, загрози істотного ускладнення чи неможливості виконання майбутнього судового рішення або ефективного захисту прав особи. Такий правовий висновок викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року у справі №380/2838/24.
Як убачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач посилався на можливість його направлення до районів ведення активних бойових дій та на те, що у разі загибелі, отримання поранення чи потрапляння у полон виконання можливого рішення суду стане неможливим.
Разом із тим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені доводи не підтверджують існування передбачених статтею 150 КАС України підстав для забезпечення позову, оскільки ґрунтуються переважно на припущеннях щодо можливого розвитку подій та не підтверджені належними, допустимими й достатніми доказами існування реальної загрози істотного ускладнення чи унеможливлення виконання можливого судового рішення або ефективного захисту прав позивача.
Крім того, колегія суддів враховує, що доводи апелянта щодо незаконності його призову у зв`язку з наявністю громадянства Республіки Молдова безпосередньо стосуються предмета розгляду у даній адміністративній справі та потребують дослідження всіх доказів і надання їм належної правової оцінки під час вирішення спору по суті. Встановлення зазначених обставин на стадії вирішення питання про забезпечення позову фактично означало б попереднє вирішення спору, що суперечить правовій природі цього процесуального інституту.
При цьому заявлений спосіб забезпечення позову фактично спрямований на тимчасове обмеження повноважень військового командування щодо організації проходження позивачем військової служби, що виходить за межі завдань інституту забезпечення позову.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення питання про забезпечення позову, правильно застосував положення статей 150, 151 Кодексу адміністративного судочинства України та обґрунтовано відмовив у задоволенні відповідної заяви.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди з ними, необхідності іншої оцінки встановлених судом обставин та фактично стосуються предмета спору, який підлягає вирішенню під час розгляду справи по суті, а тому не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваної ухвали.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321 КАС України, суд, –
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 червня 2026 року у справі № 420/17411/26 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: І.І. Тарновецький

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук