ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

вул. Коцюбинського, 2А, м. Ужгород, 88605, e-mail: inbox@zk.arbitr.gov.ua, вебадреса: http://zk.arbitr.gov.ua 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 р. м. Ужгород Справа № 909/226/26 

Господарський суд Закарпатської області у складі судді Мірошниченка Д.Є., за участю секретаря судового засідання Мельник І.В.,
розглянувши справу в порядку загального позовного провадження 
за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ
до відповідача Приватного акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування", м. Перечин Закарпатської області
про стягнення заборгованості в сумі 876 204,00 грн

За участю представників: 
позивача – Ущук П.З., представник в порядку самопредставництва
відповідача – Требік Т.Ю., адвокат довіреність б/н від 06.05.2026

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування" про стягнення заборгованості в сумі 876 204,00 грн, з яких: 461 160,00 грн штрафу у розмірі 7 % від ціни договору та 415 044,00 грн пені у розмірі 0,1 % вартості послуг за кожен день прострочення.
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 24.02.2026 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі, справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначити на 17.03.2026.
09.03.2026 від відповідача через підсистему "Електронний суд" надійшли відзив вх.№4254/26 та клопотання вх.№ 4241/26 про передачу справи за територіальною підсудністю.
20.03.2026 від позивача через підсистему "Електронний суд" надійшла відповідь на відзив.
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 17.03.2026 суд постановив задовольнити клопотання Приватного акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування" вх.№4241/26 про передачу справи за територіальною підсудністю та матеріали справи №909/226/26 за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Приватного акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування" про стягнення заборгованості в сумі 876 204,00 грн передати за підсудністю до Господарського суду Закарпатської області (вулиця Коцюбинського, 2А, м.Ужгород, Закарпатська область, 88000).
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 909/266/26 визначено головуючого суддю Мірошниченка Д.Є., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.04.2026.
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 13.04.2026 суд постановив прийняти справу № 909/266/26 до свого провадження та розгляд її здійснювати спочатку за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 13.05.2026 о 10:30 год.
В підготовчому засіданні 13.05.2026 присутні представники сторін надали усні пояснення, згідно з якими повідомили суд про подання ними всіх заяв чи клопотань, а також наявних доказів та не заперечили проти закриття підготовчого провадження.
За результатами підготовчого засідання 13.05.2026 за участю уповноважених представників позивача та відповідача судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі № 909/226/26, призначено справу до судового розгляду по суті на 25.06.2026 об 11:40 год.
В судове засідання від 25.06.2026 сторони з`явилися. Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, представник відповідача проти позовних вимог заперечив з викладених у відзиві підстав. 
Судом встановлено, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України), учасникам справи створювались необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.
Відповідно до статті 240 ГПК України в судовому засіданні 25.06.2026 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Правова позиція позивача.
Позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі також – АТ "Українська залізниця") обґрунтовані обставинами порушення Приватним акціонерним товариством "Краматорський завод важкого верстатобудування" (далі також – ПрАТ "КЗВВ") як Виконавцем прийнятих на себе зобов`язань Договором від 10.09.2024 № ПК/ВЧД-14/24469/Ю (далі також – Договір) в частині строку надання послуг, які є предметом такого Договору, внаслідок чого останній несе визначену умовами пункту 7.3 Договору відповідальність у вигляді нарахованих позивачем сум пені та штрафу, стягнення яких і є предметом заявленого у даній справі позову.
Заперечення (відзив) відповідача.
Заперечуючи проти вимог заявленого позову, ПрАТ "КЗВВ" посилається на наявність обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), які вплинули на строки надання відповідачем послуг за Договором, на підтвердження чого останнім надано відповідні сертифікати Івано-Франківської Торгово-промислової палати (далі також – Івано-Франківська ТПП).
Посилання позивача на відсутність укладеної між сторонами додаткової угоди до Договору як підстави для зміни строку виконання зобов`язання, відповідач вважає необґрунтованим, оскільки, за доводами відповідача, відсутність такої додаткової угоди не впливає на застосування положень законодавства щодо звільнення сторони від відповідальності за порушення зобов`язання.
Також вказує, що після завершення надання послуг за Договором між сторонами було підписано акт приймання-передачі наданих послуг № 69 від 13.11.2025, яким позивач підтвердив факт надання відповідачем послуг за Договором. Зазначений акт підписаний уповноваженими представниками сторін без будь-яких зауважень чи застережень. При цьому у підписаному акті позивач не зазначив жодних претензій щодо строків надання послуг, а також не зафіксував будь- яких порушень умов Договору з боку відповідача.
Таким чином, відповідач вважає, що через зазначені обставини непереборної сили, що виникли з незалежних від відповідача причин, приймаючи до уваги існування форс-мажорних обставин у відповідний період, підстави для покладення на відповідача відповідальності у вигляді пені та штрафних санкцій у загальній сумі 876 204,00 грн, відсутні.
Враховуючи наведе невище, відповідач наголошує на наявності підстав для звільнення останнього від відповідальності за порушення зобов`язання за Договором на підставі статті 614 Цивільного кодексу України та, відповідно, наявності підстав для відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача пені та штрафних санкцій.
Водночас також відзначає, що обов`язок відповідача щодо сплати штрафу та пені не є таким, що настав, а звернення позивача до суду є передчасним, оскільки позивачем, в порушення умов пункту 7.12 Договору, не надано доказів направлення відповідачу вимоги про сплату штрафних санкцій та її отримання останнім.
Відповідь на відзив.
У поданій суду відповіді на відзив позивач зазначає, що будь-який сертифікат ТПП, який засвідчує форс-мажорні обставини, не може вважатися беззаперечним доказом їх існування.
Вказує, що відповідачем залишено поза увагою те, що позивач був позбавлений можливості надати свої доводи і вплинути на висновки Івано-Франківської торгово- промислової палати під час отримання відповідачем відповідних сертифікатів. 
При цьому, посилаючись на перелічені у відповіді на відзив постанови Верховного Суду, зазначає про те, сертифікат ТПП не має преюдиційного характеру, та має оцінюватись у сукупності з іншими доказами.
Також позивач наголошує, що відповідач у відзиві не вказав та не надав підтверджень, які саме документи компетентних державних органів або органів місцевого самоврядування були додані відповідачем до заяви про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які подавалися відповідачем до Івано-Франківської торгово-промислової палати.
Окрім цього, відзначає про відсутність укладеної між сторонами в порядку пункту 8.3 Договору додаткової угоди до такого Договору щодо продовження строку виконання зобов`язань за Договором на строк, рівний тривалості обставин непереборної сили.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Як встановлено судом, за результатами проведеної закупівлі № UA-2024-07-22-009389-a між Акціонерним товариством "Українська залізниця" філія "Пасажирська компанія" (далі також – Замовник) та Приватним акціонерним товариством "Краматорський завод важкого верстатобудування" (далі також – Виконавець) було укладено Договір від 10.09.2024 № ПК/ВЧД-14/24469/Ю (далі також – Договір), за умовами пункту 1.1 якого Виконавець зобов`язується на свій ризик, власними силами та засобами надати послуги з капітального ремонту колесно-токарного верстату 1836 М10 (далі – Послуги) ПКВЧД-14 Ковель відповідно до Технічного завдання (Додаток № 1 до цього Договору), а Замовник зобов`язується оплатити фактично надані послуги, які прийняті Замовником та Кінцевим одержувачем. 
Згідно з пунктом 3.2 Договору ціна Договору з ПДВ становить 6 588 000,00 грн.
Відповідно до пункту 5.7 Договору Виконавець зобов`язаний надати Послуги впродовж 216 робочих днів з моменту надання Кінцевим одержувачем Рознарядки, якщо інший термін не визначений в Рознарядці. 
Пунктом 5.2 Договору передбачено, що надання Послуг розпочинається тільки на підставі отриманої Виконавцем письмової рознарядки, яка вважається дозволом на надання Послуг та є підтвердженням готовності Замовника та Кінцевого одержувача до приймання Послуг. 
Згідно з пунктом 5.3 Договору сторони домовились, що всі документи за цим Договором направляються Сторонами в один із способів, визначених цим пунктом Договору, а саме: на поштову адресу Сторони, зазначену в цьому Договорі (листом з оголошеною цінністю та описом вкладення і повідомленням про вручення); вручається уповноваженому представнику Сторони під розпис; шляхом відправлення на електронну адресу (зазначеному в цьому Договорі) скан-копії документу в форматі PDF або в будь-якому іншому форматі, який забезпечує можливість ознайомлення зі змістом документу. Документ вважається отриманим з дати його направлення відправником на електронну адресу отримувача, підтвердженням чого є відповідна роздруківка з поштового програмного забезпечення відправника. 
Судом встановлено, що Замовник 17.10.2024 направив на електронну пошту Виконавця рознарядку № ПК-07/2275 від 17.10.2024 (далі – Рознарядка) про надання Послуг на загальну суму 6 588 000,00 грн з ПДВ, що вважається дозволом надання Послуг та є підтвердженням готовності Змовника до прийняття Послуг. 
Згідно з пунктом 5.13 Договору послуги вважаються наданими в разі здійснення повного обсягу ремонту, що передбачено умовами Договору, після проведення пусконалагоджувальних робіт та позитивних випробувань – підписання Акта випробування обладнання, надання Виконавцем всіх документів згідно з цим Договором та підписанням Сторонами Акта приймання-передачі наданих послуг, який є основним документом, що підтверджує надання Послуг. 
Судом встановлено, що на підставі Акта передачі обладнання в ремонт (дефектний акт) від 22.10.2024 № Замовник 1 передав обладнання на ремонт Виконавцю. Після виконання ремонту в повному обсязі сторони підписали Акт приймання обладнання з ремонту від 13.11.2025, Акт випробування обладнання від 13.11.2025 № 15, а також Акт приймання-передачі наданих послуг від 13.11.2025 № 69. 
Таким чином, відповідач повинен був надати Послуги до 16.08.2025, однак Послуги були надані з порушенням строку встановленого Договором, про що свідчить підписаний сторонами Акт приймання-передачі послуг від 13.11.2025. 
Так, відповідно до умов пункту 7.3 Договору за порушення строків надання Послуг Виконавець сплачує пеню у розмірі 0,1 % вартості Послуг за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від ціни Договору. 
Відповідно до пункту 8.2 Договору сторона, що не може виконати зобов`язання за цим Договором внаслідок дії обставин непереборної сили, повинна протягом 5 робочих днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу Сторону у письмовій формі, з подальшим наданням підтверджуючих документів у строк, що не перевищує 30 робочих днів. Належним доказом наявності вищезазначених обставин та їх тривалості є сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України або уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами.
Таким чином, як зазначає позивач, наслідок порушення відповідачем строку надання Послуг, останній несе відповідальність відповідно до пункту 7.3 Договору, у зв`язку із чим позивачем нараховано відповідачу 461 160,00 грн штрафу у розмірі 7 % від ціни Договору та 415 044,00 грн пені у розмірі 0,1 % вартості послуг за кожен день прострочення.
Зазначені обставини і стали підставою для звернення АТ "Українська залізниця" до суду із позовом у цій справі.
Водночас, заперечуючи проти заявленого позову, відповідач покликається на наявність обставин непереборної сили, які виникли у період надання Виконавцем (відповідачем) послуг з ремонту обладнання Замовника (позивача). 
На підтвердження наявності таких обставин непереборної сили ПрАТ "КЗВВ" надано до матеріалів справи відповідні сертифікати Івано-Франківської ТПП.
Зокрема: - сертифікатом Івано-Франківської ТПП № 2600-25-0985 від 12.06.2025 встановлено виникнення форс-мажорних обставин 02.06.2025, спричинених аварійною ситуацією в електромережі та виходом з ладу обладнання підприємства;
- сертифікатом Івано-Франківської ТПП № 2600-25-1478 від 13.08.2025 встановлено, що дія форс-мажорних обставин тривала з 02.06.2025 по 03.08.2025;
- сертифікатом Івано-Франківської ТПП № 2600-25-1574 від 26.08.2025 встановлено виникнення форс-мажорних обставин 18.08.2025, спричинених зовнішнім перепадом напруги, який призвів до розвитку міжфазного короткого замикання і загорання масляного вимикача та аварійного знеструмлення та відключення Механообробного цеху і пошкодження обладнання;
- сертифікатом Івано-Франківської ТПП № 2600-25-2109 від 20.10.2025 підтверджено, що дія форс-мажорних обставин тривала з 18.08.2025 до 15.10.2025.
Так, відповідно до сертифікатів № 2600-25-0985 від 12.06.2025 та № 2600-25-1478 від 13.08.2025 Івано-Франківська ТПП засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): аварійна ситуація у електромережі та різкі перепади напруги внаслідок чого на ПрАТ "КЗВВ" було зафіксовано пошкодження обладнання, а саме у зв`язку з перепадами струму вийшов з ладу позовжно-шліфувальний верстат АШЕРСЛЕБЕН SZ-2200, інвентарний № 403238, після проведення дефектації та встановлення обсягу необхідних робіт направлених на ремонт пошкодженого майна, було встановлено, що подальше виконання договору тимчасово не можливо, до закінчення ремонтних робіт позовжно-шліфувального верстату АШЕРСЛЕБЕН SZ-2200, інвентарний № 403238.
Окрім цього, відповідно до сертифікатів № 2600-25-1574 від 26.08.2025 та № 2600-25-2109 від 20.10.2025Івано-Франківська ТПП засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): 18.08.2025 о 17:00 год. на території ПрАТ "КЗВВ" на виробничому майданчику у м. Краматорськ внаслідок міжфазного короткого замикання було зафіксовано загорання масляного вимикача ВМП-10 ЦРП-І розподільчого пристрою бкВ та було аварійно знеструмлено та відключено Механообробний цех (МОЦ-2), що відбулось в наслідок зовнішніх перепадів напруги відбувся пробій ізоляції обладнання, який призвів до розвитку міжфазного короткого замикання. В результаті аварії зафіксовано пошкодження: кінцевих муфт кабельної лінії живлення МОЦ-2, трансформаторів струму комірки ВМП-10, масляного вимикача ВМП-10 ЦРП-1, кабелю живлення МОЦ2 ААБ (6) 3х150 довжиною 1500 м. У результаті вказаної пожежі та аварійної ситуації електромережі ПрАТ "КЗВВ" зафіксовано пошкодження обладнання. Тому, після проведення дефектації та встановлення обсягу необхідних робіт направлених на ремонт пошкодженого майна, було встановлено, що подальше виконання договору тимчасово не можливо, до закінчення ремонтних робіт по відновлення цілісності силової електромережі.
Також судом встановлено, що на виконання умов пункту 8.2 Договору відповідач листами від 03.06.2025 № 880/09-896, від 20.08.2025 № 880/09-1355 та від 15.10.2025 №880/09-1766/1 повідомляв позивача у визначені Договором строки про початок виникнення та завершення обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).
Як зазначає відповідач, внаслідок вказаної вище аварії було пошкоджено кабельні лінії живлення, трансформатори та інше обладнання підприємства, що призвело до зупинки виробничого процесу та неможливості виконання ремонтних робіт. Пошкодження електромережі підприємства – відповідача призвело до: аварійного знеструмлення виробничого цеху відповідача; пошкодження кабельних ліній живлення; виходу з ладу обладнання; необхідності проведення відновлювальних робіт. 
За доводами відповідача, без відновлення електропостачання та ремонту пошкодженого обладнання, надання послуг з капітального ремонту верстата позивача було об`єктивно неможливим. 

НОРМАТИВНО-ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ ТА ОЦІНКА СУДУ
Щодо суті спірних правовідносин.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з таких підстав.
Згідно з частинами 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.
Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 525 ЦК України).
В силу частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду (статті 251 ЦК України).
В силу статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
За статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Загальні положення щодо договорів про надання послуг закріпленні у главі 63 ЦК України (статті 901-907). 
Відповідно до статті 177 ЦК України послуги розглядаються як окремий вид об`єктів цивільних прав, які відрізняються від інших об`єктів (речей, майнових прав, результатів робіт тощо). 
За змістом частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Отже, відповідно до закону, послуга не зводиться до самої дії або діяльності, а розглядається як окреме явище. З огляду на це, для послуг характерним є те, що вони: - мають нематеріальний характер, а їх результат не набуває уречевлювального вигляду; - тісно пов`язані з особою виконавця та процесом вчинення ним дій, здійснення діяльності; - не збігаються із самими діями, здійсненням діяльністю виконавця, а існують як окреме явище. 
Для замовника за договором послуга, незважаючи на її нематеріальну сутність, виступає як певне матеріальне благо, заради якого він і вступає у договірні відносини. Підсумовуючи викладене, послугою є певне нематеріальне благо, яке надається виконавцем і споживається замовником у процесі вчинення певних дій або здійснення певної діяльності. Для замовника за договором послуга, незважаючи на її нематеріальну сутність, виступає як певне матеріальне благо, заради якого він і вступає у договірні відносини.
Відповідно до статті 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частин 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Згідно зі статтею 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
У статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" передбачено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
Ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за конкретних умов господарської діяльності. Тобто ознаками форс-мажорних обставин є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність (див. пункт 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16).
Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.
Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (пункт 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.
Разом з тим форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Тобто мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін.
Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але й те, що вони були форс-мажорними саме для конкретного випадку. З урахуванням ознак форс-мажорних обставин необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність (схожий правовий висновок викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17, від 25.01.2022 в справі № 904/3886/21, від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21, від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21).
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 зазначено, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.
Водночас у постанові від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21 Верховний Суд виснував, що між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.
До того ж, у пунктах 75-77 постанови від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду виснувала таке:
"Тобто сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати.
Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних.
Звідси Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначає, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу".
У постанові від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21 Верховний Суд виснував, що:
- потрібно розрізняти вчасне повідомлення сторони про виникнення форс-мажорних обставин (яке сторона має зробити у передбачений договором строк) від звернення до ТПП України за отриманням сертифіката;
- саме ж повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належного виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору;
- водночас неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено у договорі (втрата стороною права посилання на форс-мажор), тобто про те, що сторона позбавляється права посилатися на форс-мажорні обставини через несвоєчасне повідомлення, має бути прямо зазначено в договорі.
У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 01.05.2026 у справі № 905/541/16 зазначено, що при застосуванні положень договору щодо форс-мажорних обставин необхідно розрізняти: (1) обов`язок сторони своєчасно повідомити іншу сторону про настання таких обставин у строк і спосіб, визначені договором, та (2) обов`язок надати належні докази їх існування, зокрема сертифікат ТПП України.
Об`єднана палата виходить з того, що повідомлення про форс-мажорні обставини має бути здійснене у встановлений договором строк, а якщо він (строк) сторонами не визначений (не визначений нормами законодавства), то невідкладно – з моменту, коли стороні стало відомо про їх настання чи можливість впливу на виконання зобов`язання. Натомість отримання сертифіката ТПП України, як доказу таких обставин, об`єктивно пов`язане з відповідною процедурою звернення до уповноваженого органу та може відбуватися пізніше, у тому числі після настання порушення виконання зобов`язання.
З огляду на це власне сам факт несвоєчасного надання сертифіката ТПП України за відсутності прямо передбачених договором правових наслідків такого порушення не може розцінюватися як безумовна підстава для позбавлення сторони права посилатися на форс-мажорні обставини. Водночас інше можливе лише у разі, якщо відповідна заборона або негативні наслідки прямо встановлені умовами договору. Отже, при вирішенні спору суди мають встановити, чи дотрималася сторона обов`язку щодо своєчасного повідомлення про форс-мажорні обставини, а вже після цього оцінювати належність та своєчасність подання сертифіката ТПП України як доказу.
Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19)).
Судом встановлено, що сторони уклали Договір від 10.09.2024 № ПК/ВЧД-14/24469/Ю щодо надання послуги з капітального ремонту колесно-токарного верстату, зобов`язання за яким відповідачем виконані з порушенням строку на 63 дні.
Вказаним договором сторони визначили чіткий і вичерпний механізм застосування та правові наслідки форс-мажорних обставин (пункт 8.2 договору), з яким сторони, підписуючи договір, погодилися та зобов`язані його дотримуватися.
Як уже зазначалося та встановлено судом, відповідні повідомлення щодо настання форс-мажорних обставин за Договором відповідач направив позивачу у визначені умовами пункту 8.2 Договору строки. Протилежного позивачем не заперечено та не спростовано.
Ураховуючи викладене, а також умови пункту 8.2 договору, відповідач своєчасно повідомив позивача про настання обставин непереборної сили.
На підтвердження існування форс-мажорних обставин, що унеможливили вчасне виконання ПрАТ "КЗВВ" зобов`язань було отримано сертифікати № 2600-25-0985 від 12.06.2025, № 2600-25-1478 від 13.08.2025, № 2600-25-1574 від 26.08.2025, № 2600-25-2109 від 20.10.2025, відповідно до яких Івано-Франківська ТПП на підставі статей 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 № 44(5), зі змінами та доповненнями засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): пошкодження відповідного обладнання відповідача внаслідок зовнішніх перепадів напруги у електромережі, що вплинуло на можливість подальшого виконання Договору: період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання – 02.06.2025, дата закінчення – 03.08.2025; дата настання – 18.08.2025, дата закінчення – 15.10.2025. 
Таким чином, відповідач належним чином довів факт існування форс-мажорних обставин, які настали у зазначені вище періоди.
Ураховуючи викладене вище, а також фактичні обставини справи, пояснення сторін та досліджені докази судом встановлено наявність форс-мажору, існування якого вплинуло на можливість виконання відповідачем цивільно-правового зобов`язання, передбаченого Договором від 10.09.2024 № ПК/ВЧД-14/24469/Ю.
Крім того, матеріалами справи також підтверджено своєчасність повідомлення про виникнення таких обставин позивача, вжиття всіх залежних від відповідача заходів щодо належного виконання зобов`язання, передбачених законом і договором.
Суд зазначає, що з урахуванням встановлених вище обставин, досліджених безпосередньо в судовому засіданні доказів, наданих сторонами пояснень судом не встановлено, а позивачем не доведено, що відповідач діяв недобросовісно.
Натомість, відповідачем доведено належними та допустимими доказами відсутність своєї вини у простроченні наданні послуг з капітального ремонту колесно-токарного верстату 1836 М10, вчасне повідомлення позивача про обставини непереборної сили, виконання свого обов`язку якнайшвидше після закінчення дії таких обставин, надання відповідних сертифікатів, виданих Івано-Франківською ТПП на підтвердження форс-мажорних обставин, що повністю відповідає положенням укладеного між сторонами Договору та є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за ним (прострочення надання послуг з ремонту обладнання) у вигляді неустойки.
Довід позивача щодо відсутності укладеної між сторонами на підставі пункту 8.3 Договору додаткової угоди до цього Договору щодо продовження строку виконання відповідачем зобов`язання на строк, рівний тривалості обставин непереборної сили, визнається судом необґрунтованим, оскільки сама по відсутність такої додаткової угоди до Договору не спростовує доведений відповідачем факт наявності обставин непереборної сили, та, відповідно, не скасовує визначені законодавством підстави для звільнення відповідача від відповідальності за порушення строку виконання зобов`язання на період дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). 
Отже, за встановлених судом обставин, позовні вимоги АТ "Українська залізниця" про стягнення з ПрАТ "КЗВВ" 876 204,00 грн, з яких: 461 160,00 грн штрафу у розмірі 7 % від ціни договору та 415 044,00 грн пені у розмірі 0,1 % вартості послуг за кожен день прострочення, задоволенню не підлягають.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
У статті 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно зі статтею 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 статті 236 ГПК України).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія А, № 303-А. пункт 29).
Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, пункт 36, від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, пункт 30, від 27.09.2001).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.
Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору, суду не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів наведених учасниками судового процесу, оскільки їх оцінка не може мати наслідком спростування таких висновків суду.
Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, розглянувши спір на підставі поданих учасниками справи доказів, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог, а відтак у задоволенні позову слід відмовити.
Розподіл судових витрат.
Витрати зі сплати судового збору відповідно до вимог статті 129 ГПК України покладаються на позивача.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 42, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 129, 236, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд 

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

На підставі статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
Апеляційна скарга на рішення суду згідно статті 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

Повне судове рішення складено та підписано 12.08.2026.

Суддя Д. Є. Мірошниченко