Номер провадження: 22-ц/813/2776/26 
Справа № 521/15255/24
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю. В.
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2026 року          м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідачі – Акціонерне товариство «ДТЕК» Одеські електромережі, Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду
апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Золотарьова Інна Сергіївна
на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 26 березня 2025 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ДТЕК» Одеські електромережі, Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» про захист прав споживачів

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до АТ «ДТЕК» Одеські електромережі, ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» у якому, з урахування зміни предмету позову, просив:
- визнати недійсним та скасувати акт про порушення № 8007406, складений 03.07.2024 року структурним підрозділом АТ «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» - про порушення споживачем ОСОБА_1 (О/р: №01001/02004186, договір № П01001/2004186) п. 2.3.12 Правил роздрібного ринку електричної енергії;
- визнати недійсним та скасувати протокол № 73/7 від 13.08.2024 р. засідання комісії по розгляду акту про порушення № 8007406 від 03.07.2024 р., як такий, що ухвалений на підставі недійсного акту про порушення № 8007406 від 03.07.2024 року;
- визнати недоведеним факт порушення – ОСОБА_1 (О/р: №01001/02004186, Договір № П01001/2004186) п. 2.3.12 Правил роздрібного ринку електричної енергії;
- визнати неправомірними дії АТ «ДТЕК Одеські електромережі» зі складання 03.07.2024 року акту про порушення № 8007406 ОСОБА_1 (О/р: №01001/02004186, Договір № П01001/2004186) п.2.3.12 Правил роздрібного ринку електричної енергії;
- визнати недійсним договір № 2004186 К від 01.08.2024 року (інформація про, який міститься в рахунку на оплату № 2004186К/1 від 07.09.2024 року), виставлений співробітниками ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» (далі – ТОВ «ООЕК»);
- визнати дії ТОВ «ООЕК» протиправними щодо оформлення та виставлення рахунків абоненту ОСОБА_1 (О/р: №01001/02004186) за ціною комерційного тарифу (8,609 грн за 1 кВт.).

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що є споживачем послуг з постачання та розподілу електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , як власник вказаного домоволодіння..
У серпні йому стало відомо про 03 липня 2024 року АТ «ДТЕК Одеські електромережі», у його відсутності складено акт № 8007406 про порушення ПРРЕЕ: «споживання електроенергії на непобутові потреби, а саме виявлено факт споживання електроенергії на потреби підприємницької діяльності (розважально-гостинний комплекс) за побутовим тарифом».
Позивач вважає вказаний Акт незаконними та необґрунтованими, винесеними передчасно, без встановлення обставин, внаслідок чого факт порушення позивачем правил споживання електроенергії є недоведеним. Так, відповідну перевірку проведено за його відсутності, без достатньої перевірки і за відсутності доказів нібито встановленого порушення ПРРЕЕ.
3 листа, направленого на його поштову адресу позивачу стало відомо про вказані вище обставини, а також про факт внесення змін до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 572000782717 в частині визначення виду навантаження згідно фактичного цільового використання об`єкту в частині присвоєння нового особового/контокорентного рахунку.
У вказаному листі зазначено, що відповідно до п.2.3.12 на підставі рішення комісії з розгляду Акту про порушення ПРРЕЕ, електропостачальником буде проведено перерахунок вартості за фактично спожиту електричну енергію на об`єкті споживача за відповідним тарифом (ціною) згідно чинного законодавства з дня останнього контрольного огляду засобу комерційного обліку чи технічної перевірки до дня виявлення порушення, але не більше ніж за 6 місяців та за період з дня виявлення порушення, показники з яких почнеться перерахунок зазначеного в Додатку 3 «Відомості про розрахункові засоби обліку активної та реактивної електричної енергії», до дня його усунення.
ОСОБА_1 не погоджуючись зі встановленому у Акті від 03 липня 2024 року порушення ПРРЕЕ, зауважує, що є є добросовісним споживачем електроенергії, не має заборгованості за спожиту електроенергію, а відповідне домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 є дачним будинком, що не має статусу комерційної забудови.
05 жовтня 2024 року позивачу стало відомо про те, що нарахування коштів за спожиту електроенергію йому здійснюється по комерційному тарифу за ціною 8,609 грн, на підставі договору № 2004186К від 01.08.2024 року, при цьому відповідачі повідомили ОСОБА_1 про те, що вказаний договір не укладався. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 26 березня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі, скасовано вжиті заходи забезпечення позову.
Рішення вмотивовано тим, що позивачем не спростовано факт встановлений актом № 8007406, натомість з наданих відповідачем доказів убачається здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 , та, споживання, відповідно, електричної енергії на непобутові потреби, тож коригуючи рахунки були виставлені із чітким дотриманням вимог законодавства у сфері роздрібного ринку електричної енергії. При цьому оспорюваного договору № 2004186 К від 01.08.2024 року фактично не існує, рахунки за спожиту електричну енергію № 01-2004186К/1 від 07.09.2024 рік та № 01-204186К/1 від 04.10.2024 рік відкликані.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій не погоджуються з рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 26 березня 2025 року, як таким, що ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з порушенням процесуального та не правильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга вмотивована обставинами, якими обґрунтовано позов, та не встановленням факту того, що особи, які проводили відповідну перевірку та складали оспорюваний Акт пройшли відповідне навчання та інструктаж. Крім того, прийняті судом до уваги докази не відповідають вимоги ст. 76, ч.2 ст.100 ЦПК України:

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ООЕК», заперечуючи проти її задоволення, просило залишити рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 26 березня 2025 року без змін, як законне та обґрунтоване.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та порядок розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, про розгляд справи за їх відсутності не заявляли.
Співвідповідачі АТ «ДТЕК Одеські електромережі», ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія», повідомлені шляхом надсилання судової повістки до їх електронного кабінету, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.
ОСОБА_1 повідомлений шляхом надсилання судової повістки засобами поштового зв`язку «Укрпошта», що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення R068070483495.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України (неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , у якому він є споживачем послуг з розподілу електричної енергії.
АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» є оператором системи розподілу на території м. Одеси та Одеської області на підставі ліцензії з розподілу електричної енергії, виданої згідно постанови НКРЕКП від 06.11.2018 року № 1345.
03 липня 2024 року при проведенні перевірки уповноваженими представниками АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» за адресою вул. Фонтанська дорога в м. Одесі було виявлено порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312, а саме: «споживання електроенергії на потреби підприємницької діяльності (розважально-гостинний комплекс) за побутовим тарифом, про що складено акт про порушення № 8007406 від 03.07.2024 року.
За результатами розгляду акту № 8007406 на засіданні комісії 13 серпня 2024 року, на яку Дворніков Б.О. не з`явився, прийнято, оформлене протоколом № 73/7рішення: нарахування по акту про порушення згідно видів порушення визначених главою 8.4 розділу VIII ПРРЕЕ не проводити. 
Електрична енергія, яка використовується на об`єкті побутового споживача, як на побутові, так і на непобутові потреби, має бути розподілена та обліковуватись окремими комерційними обліками з укладанням відповідних договорів. Споживачу необхідно здійснити заходи з усунення порушення у терміни, зазначені в акті про порушення ПРРЕЕ № 8007406 та укласти відповідний договір з електропостачальником за відповідним тарифом.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).
Згідно частини першої та другої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц (провадження № 14-503цс18) вказано, що «захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Складений працівниками електропостачальної організації акт про порушення ПКЕЕ є лише фіксацією такого порушення, що було виявлено під час проведення перевірки дотримання цих Правил, тому оскарження лише факту складення такого акта, який не встановлює для споживача будь-яких обов`язків і є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав. Зазначений акт може бути визнаний як доказ (із наданням йому відповідної оцінки судом під час вирішення іншого спору), зокрема щодо відшкодування матеріальних збитків, при вирішенні якого суд зобов`язаний дати оцінку щодо дійсності цього акта. Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.
При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначає, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. Таку правову позицію висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 9901/152/18 та від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що такі вимоги не підлягають розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, але і взагалі не підлягають судовому розгляду. Обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про скасування протоколу щодо розгляду акта про порушення ПКЕЕ та визнання дій комісії щодо розгляду зазначеного акта неправомірними, сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права».
Зазначене відповідає висновку викладеному Верховним Судом у постанові від 24.02.2021 року у справі № 210/673/18.

Звертаючись до суду з позовом позивач просив, зокрема скасувати акт про порушення № 8007406 від 03.07.2024 року, виданий АТ «ДТЕК Одеські електромережі»;
Колегія суддів виснує, що складений працівниками електропостачальної організації акт про порушення № 8007406 від 03.07.2024 року є лише фіксацією такого порушення, що було виявлено під час проведення перевірки дотримання ПРРЕЕ.
Оскарження факту складення акту про порушення, який не встановлює для споживача будь-яких обов`язків і є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав. Зазначений акт може бути визнаний як доказ (із наданням йому відповідної оцінки судом під час вирішення іншого спору), зокрема щодо відшкодування матеріальних збитків, при вирішенні якого суд зобов`язаний дати оцінку щодо дійсності цього акту.
Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.
Подібні за змістом висновки викладені Верховним Судом у постанові від 11.02.2020 року у справі № 234/18252/18 та постанові від 06.02.2019 року у справі № 522/12901/17-ц.
У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо, суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина 1 статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини 5 статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально. Саме до таких висновків щодо змісту вказаних норм права дійшов КЦС ВС у постанові від 30 серпня 2023 року у справі № 633/407/18 (провадження № 61-19202 св 20).

Так, зі змісту доводів заяв по суті спору позивача вбачається, що останній не погоджується саме з оформленням та виставленням рахунків абоненту за ціною комерційного тарифу, у зв`язку зі встановленими у відповідному Акті № 8007406 від 03.07.2024 року порушеннями Правил роздрібного ринку електричної енергії.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19).
Згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути як необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту, так і необхідність вчинення позивачем інших, ніж виконання судового рішення, дій. За загальним правилом один спір треба вирішувати у межах одного судового процесу в одній судовій юрисдикції. Інакше кажучи, не допускається вирішення одного спору у декількох судових справах, зокрема у різних судових юрисдикціях (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (п. 44), від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (п. 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (п. 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (п. 82), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (п. 50), від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (п. 94)).
Закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви. Але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право. Зміст і обсяг порушеного права та викладення обставин, якими воно підтверджується, у кожному конкретному випадку можуть різнитися. Однак принаймні на рівні формулювання викладу їхнього змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною (див.: «mutatis mutandis» постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 640/7310/19 (абзаци п`ятий і шостий пункту 15).
З огляду на викладене, керуючись принципом процесуальної економії, враховуючи доводи позивача неодноразово викладені в заявах по суті спору, зміст і характер відносин між сторонами, а також установлені обставини справи колегія суддів вважає, що спір виник саме у зв`язку з незгодою позивача з рішенням комісії оформленим протоколом засідання комісії № 34/15 від 29.04.2025 року, а саме, що електрична енергія, яка використовується на об`єкті побутового споживача як на побутові, так і на непобутові потреби, має обліковуватись комерційними облікам з укладанням відповідних договорів та з Актом-вимогою щодо здійснення заходів негайного припинення електроенергії на непобутові потреби та організації комерційного обліку на непобутові потреби та/або укладення договору з електропостачальником за відповідним тарифом.
Згідно з частиною першою статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Закон України «Про ринок електричної енергії» визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.
Частиною першою статті 77 Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлено, що учасники ринку, які порушили нормативно-правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом.
Відповідно до пункту 84 статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії», споживач - фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.
Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - ПРРЕЕ) від 14 березня 2018 року № 312.
Акт про порушення № 8007406 від 03.07.2024 року складено за порушення п. 2.3.12 ПРРЕЕ.
Відповідно до п. 2.3.12 ПРРЕЕ (тут і далі в редакції станом на час складання акта про порушення) споживання електричної енергії за відповідним тарифом (ціною) відповідно до комерційної пропозиції має бути забезпечене окремим комерційним обліком.
Окремі фізичні точки комерційного обліку мають бути забезпечені засобами вимірювальної техніки, які дають можливість організувати комерційний облік за відповідним тарифом (ціною) на всій площадці вимірювання.
Вид об`єкта електрифікації та призначення використання електроустановок площадок вимірювання, в тому числі для окремого обліку споживання на непобутові потреби, відображаються в паспорті точки розподілу/передачі.
У разі зміни потреб споживання на об`єкті індивідуального побутового споживача, інформація щодо типу споживання (побутові/непобутові потреби) площадок вимірювання відображається в паспорті точки розподілу/передачі.
Електрична енергія, яка використовується на об`єкті індивідуального побутового споживача на непобутові потреби, зокрема для підприємницької, господарської та незалежної професійної діяльності, надання платних послуг, здійснення нотаріальної діяльності, діяльності дата-центрів, центрів обробки даних, діяльності зі створення віртуальних активів (майнінгу), надання інших платних послуг, у тому числі у сфері сільського зеленого туризму тощо, обліковується за умовною (віртуальною) точкою комерційного обліку окремо та оплачується за відповідними тарифами (цінами) для непобутових споживачів електропостачальника.
У разі споживання електричної енергії на об`єкті споживача (крім побутового споживача) за фіксованою ціною для побутових споживачів (колективний побутовий споживач, утримання місць загального користування, технічні цілі та інші випадки передбачені законодавством) та на цілі, для яких застосування фіксованої ціни на електричну енергію не передбачено, споживач має звернутись до оператора системи із заявою про організацію окремого обліку споживання електричної енергії на непобутові потреби, шляхом встановлення додаткового засобу обліку.
У разі виявлення оператором системи фактів споживання побутовим споживачем та іншими споживачами електричної енергії за фіксованою ціною для побутових споживачів на непобутові потреби (на потреби для яких застосування фіксованої ціни на електричну енергію не передбачено) оператор системи складає акт про порушення ПРРЕЕ, в якому зазначаються зобов`язання споживача здійснити заходи з усунення виявленого порушення шляхом негайного припинення споживання електричної енергії на непобутові потреби та протягом 30 днів з дня складення акта про порушення ПРРЕЕ організації комерційного обліку на непобутові потреби та укладення договору з електропостачальником за відповідним тарифом. Підтвердженням факту споживання електричної енергії за фіксованою ціною для побутових споживачів на непобутові потреби, можуть слугувати: отримана інформація від місцевих органів державної влади, місцевого самоврядування, податкової служби; рекламні вивіски та фасадні таблички на об`єктах; зафіксовані фото (відео) з відповідною рекламою; рекламна інформація з продажу товарів чи надання платних послуг на відповідних сайтах мережі Internet, тощо.
Відповідно до п. 2.3.1 ПРРЕЕ на роздрібному ринку виробництво, передача, розподіл, постачання та споживання електричної енергії без розрахункових засобів комерційного обліку не допускається.
Відповідно до п. 5.1.1 ПРРЕЕ оператор системи має право: отримувати своєчасно плату за надання послуги з розподілу або передачі електричної енергії відповідно до умов договорів та законодавства України; на безперешкодний доступ (за пред`явленням представником службового посвідчення) до розрахункових засобів вимірювання електричної енергії, що встановлені на об`єктах споживачів; проводити (за пред`явленням представником службового посвідчення) обстеження електроустановок споживачів щодо виявлення споживання електричної енергії поза засобами вимірювання та інших порушень, що викликають неправильне вимірювання обсягів споживання електричної енергії; на безперешкодний доступ (за пред`явленням службового посвідчення) до електричних установок споживача для проведення технічної перевірки засобів вимірювання, контролю за рівнем споживання електричної енергії та потужності; контролювати додержання споживачами та субспоживачами вимог цих Правил; складати акти про невідповідність дій (бездіяльності) споживача умовам договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії та порушення вимог законодавства України у сфері енергетики; на відшкодування збитків, які виникли через дії чи бездіяльність споживача.
Відповідно до п. 5.5.5 пп. 1, 20 ПРРЕЕ, споживач електричної енергії зобов`язаний: користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів); не допускати безоблікового використання електричної енергії або використання електричної енергії для професійної та/або господарської діяльності на об`єктах, які розраховуються за електричну енергії за тарифом побутових споживачів, а також відшкодовувати збитки, завдані оператору системи та/або споживачу (основному споживачу), у разі виявлення безоблікового використання електричної енергії.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі N 362/3705/20).

Так, відхиляючи протилежні доводи апеляційної скарги колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем ОСОБА_1 безпідставності складення щодо нього Акту № 8007406 від 03.07.2024 року та відсутності встановлених у ньому обставин щодо порушення вимог п.2.3.12 ПРРЕЕ.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно – правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, – із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.
Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.
Так, як слушно зауважено судом першої інстанції надані ОСОБА_1 довідка про технічну характеристику дачного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , датована 2019 роком та опис документів, що надаються фізичною особою державному реєстратору для проведення реєстраційної дії, датований 27 грудня 2019 року, не є наладженими доказами обставин, 2024 року.
Водночас, з наданих відповідачами відео з рекламною вивіскою готельно-розважальних послуг та відмови від підпису сина позивача, який допустив працівників АТ «ДТЕК Одеські електромережі» 03 липня 2024 року на об`єкт, за адресою: АДРЕСА_1 , фото з рекламною вивіскою та скриншотів з інтернет-сайтів реклами апартаментів за адресою: АДРЕСА_1 убачається надання ОСОБА_1 готельно-розважальних послуг за вказаною адресою, та відповідно споживання електроенергії для не побутових потреб за тарифом для побутових споживачів.
При цьому колегія суддів відхиляє зауваження скаржника про недоведення відповідачами факту здійснення ним підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 , як такі, що суперечать принципу змагальності у цивільному процесі та фактично перекладають тягар доведення на відповідачів.
З викладених вище підстав апеляційний суд також відхиляє, твердження скаржника про відсутність інформації про те, що особи, які проводили відповідну перевірку та складали оспорюваний Акт пройшли відповідне навчання та інструктаж, а крім того зауважує, що з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів, відповідні обставини не є такими, що спростовують факт порушення позивачем п.2.3.12 ПРРЕЕ.
Так, з матеріалів справи убачається, що відповідний Акт про порушення № 8007406 від 03.07.2024 року, відповідно до вимог п. 8.2.5 ПРРЕЕ було складено у присутності особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки – сина позивача ОСОБА_1 , у зв`язку з відмовою якого отримувати відповідний Акт, такий, разом з та актом-вимогою № 6014916 від 03.07.2024 року та повідомленням від 04.07.2024 за вих. № 101/29/03-4718, про день та час проведення засідання комісії були направлені поштовою кореспонденцією.
Викладене спростовує доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про його необізнаність про проведення відповідно засідання комісії, рішення якої було оформлено протоколом №73/7 від 13.08.2024 року.
Отже, зважаючи на викладене колегія суддів погоджується зі висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 визнання недійсним та скасування акту про порушення №8007406, визнання недійсним та скасування протоколу засідання комісії №73/7 від 13.08.2024 року, визнання недоведеним факту порушення – ОСОБА_1 п. 2.3.12 Правил роздрібного ринку електричної енергії, визнання неправомірними дії АТ «ДТЕК Одеські електромережі» зі складання 03.07.2024 року акту про порушення №8007406, визнання протиправними дії ТОВ «ООЕК» щодо оформлення та виставлення рахунків абоненту ОСОБА_1 за ціною комерційного тарифу.
Щодо відмови суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору № 2004186 К від 01.08.2024 року, апеляційний суд звертає увагу на відсутність обґрунтувань в апеляційній скарзі помилковості висновку суду першої інстанції про те, що вказаний договір фактично не існує.
Наведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в оскарженій частині в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 26 березня 2025 року без зін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Золотарьова Інна Сергіївна - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 26 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко