справа №176/1611/26
провадження №2/176/1612/26

РІШЕННЯ
Іменем України

16 липня 2026 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі головуючої судді Павловської І.А., розглянувши в місті Жовті Води за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії,-

ВСТАНОВИВ:

КП «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради звернулося до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, у якій просить стягнути зі ОСОБА_1 заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 06 травня 2019 року по 01 березня 2026 року в загальному розмірі 211 917,01 грн, з яких:
- сума основного боргу – 139 863,36 грн;
- інфляційні втрати – 58 053,51 грн;
- три відсотки річних – 13 800,33 грн;
- пеня – 199,81 грн.
Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що відповідачка є власником квартири АДРЕСА_1 .
Окрім того, зазначає, що на ім`я відповідачки відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , за яким проводилось нарахування плати за послугу з постачання теплової енергії.
Позивач вказує, що між сторонами виникли договірні відносини на підставі типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання.
У зв`язку із невиконанням відповідачкою обов`язку щодо оплати послуг позивач просив стягнути зазначену суму заборгованості та понесені судові витрати.
13 травня 2026 року на адресу суду від представника відповідачки – адвоката Абрамова В.В. надійшов відзив на позовну заяву, де зазначила, що дійсно є власницею квартири АДРЕСА_1 , яку успадкувала після смерті матері на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06 травня 2019 року.
Відповідачка посилалася на те, що у квартирі на момент набуття права власності були відсутні радіатори централізованого опалення, а з 2013 року опалення квартири здійснювалося за допомогою електрообладнання, що підтверджується робочим проектом та актом технічного огляду електроустановки від 17 грудня 2013 року.
Разом із тим визнала, що документів про проведення відключення квартири від системи централізованого опалення у порядку, встановленому законодавством, не має.
У відзиві відповідачка зазначила, що відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, сума основного боргу за послуги з постачання теплової енергії становить 84 961,77 грн, із якою вона погоджується.
В іншій частині позовних вимог відповідачка заперечила, зазначивши, що заявлений позивачем основний борг у розмірі 139 863,36 грн не відповідає розрахунку заборгованості, а нарахування за абонентське обслуговування у розмірі 1 577,94 грн не підтверджені належними доказами.
Також відповідачка заперечила щодо стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені, посилаючись на положення постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206, якою на період дії воєнного стану встановлено заборону нарахування та стягнення неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних за заборгованістю населення за житлово-комунальні послуги.
Крім того, вказувала на невідповідність розрахунку позивача заявленому періоду заборгованості.
Таким чином, просила суд задовольнити позов частково та стягнути лише суму основного боргу у розмірі 84 961,77 гривень.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.
Так, згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до положень статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 травня 2019 року.
24 серпня 2022 року відповідачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 та змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 », відповідний актовий запис 1359.
Рішенням Жовтоводського міськвиконкому № 410/1 від 29 листопада 2000 р. функції по збору платежів від населення за послуги гарячого водопостачання та опалення перейшли від ВЖРЕО м. Жовті Води до КП «Жовтоводськтепломережа».
Комунальним підприємством «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради, яке надає послуги з постачання теплової енергії, на відповідачку відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Водночас здійснення права власності не може порушувати права інших осіб, а власник зобов`язаний утримувати належне йому майно, якщо інше не встановлено законом.
За змістом статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.
Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги за цінами (тарифами), встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені договором.
Частиною першою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісячно, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Судом враховується, що відповідно до статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Разом з тим, відсутність письмового договору між сторонами сама по собі не звільняє власника квартири від обов`язку оплачувати фактично отримані житлово-комунальні послуги.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №210/5796/16-ц, відповідно до якої відсутність укладеного письмового договору сама по собі не звільняє споживача від обов`язку оплатити фактично отримані житлово-комунальні послуги.
Разом із тим, обов`язок виконавця послуг довести факт надання послуг, їх обсяг та правильність здійсненого розрахунку випливає із загальних положень цивільного процесуального законодавства щодо доказування.
Оцінюючи доводи відповідачки про відсутність у квартирі радіаторів централізованого опалення, суд зазначає наступне.
Матеріалами справи підтверджується, що у квартирі відповідачки у 2013 році було виконано роботи з монтажу електрообладнання для опалення квартири, що підтверджується робочим проектом та актом технічного огляду електроустановки від 17.12.2013 року.
Також довідкою ОСББ «М.Грушевського 36/40» підтверджується, що станом на 04.05.2026 року у квартирі АДРЕСА_2 відсутні радіатори, підключені до системи централізованого опалення.
Однак зазначені докази самі по собі не підтверджують проведення відповідачкою відключення квартири від системи централізованого опалення у порядку, передбаченому чинним законодавством.
Відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830, відключення окремого приміщення від системи централізованого опалення здійснюється лише у встановленому законодавством порядку.
Сам факт відсутності опалювальних приладів у квартирі не є безумовною підставою для звільнення власника від оплати послуг з постачання теплової енергії, якщо відключення проведено без дотримання встановленої процедури.
Крім того, відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуги з постачання теплової енергії та Порядку відключення споживачів від мереж централізованого опалення, припинення обов`язку зі сплати вартості послуги пов`язується не з фактичним демонтажем опалювальних приладів, а із завершенням процедури відключення у встановленому законодавством порядку. Самовільне відключення не припиняє правовідносин між виконавцем послуг та власником квартири.
Отже, суд приходить до висновку, що відповідачка не довела наявність законних підстав для повного звільнення її від оплати послуг з постачання теплової енергії.
Разом з тим, оцінюючи розмір заявленого до стягнення основного боргу, суд враховує, що позивачем до матеріалів справи додано розрахунок заборгованості, відповідно до якого станом на 01 листопада 2019 року за особовим рахунком відповідача відсутня заборгованість, а загальний розмір нарахувань за послуги з теплопостачання становить 84 961,77 грн.
Позивачем не подано деталізованого розрахунку, який би дозволяв суду перевірити походження різниці між заявленою до стягнення сумою основного боргу 139863,36 грн та даними розрахунку заборгованості, згідно з яким нарахування становлять 84961,77 грн. Первинних документів, які підтверджують виникнення цієї різниці (помісячних нарахувань, коригувань, перерахунків тощо), суду не надано.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні доказів.
За таких обставин суд вважає доведеним розмір основного боргу за послуги з постачання теплової енергії у сумі 84 961,77 грн., який відповідачка фактично визнає. Саме ця сума підтверджується єдиним належним письмовим доказом — розрахунком особового рахунку, який позивач подав на підтвердження своїх вимог.
Щодо вимог про стягнення абонентської плати суд зазначає наступне.
Позивач включив до розрахунку заборгованості суму абонентського обслуговування у розмірі 1 577,94 грн.
Водночас позивач не надав суду належного розрахунку зазначеної суми, не навів правового обґрунтування її включення до складу основної заборгованості та не довів, що відповідачу у спірний період нарахування здійснювалися відповідно до умов договору та вимог законодавства.
За таких обставин вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інше не встановлено законом.
Разом із тим відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України саме позивач зобов`язаний довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, у тому числі надати належний та зрозумілий розрахунок заявлених до стягнення сум.
Позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати у сумі 58 053,51 грн, три проценти річних у сумі 13 800,33 грн та пеню у сумі 199,81 грн.
Разом із тим поданий розрахунок не містить відомостей щодо помісячного визначення простроченої заборгованості, періодів її виникнення, застосованих індексів інфляції, порядку обчислення трьох процентів річних та пені, а також не дає можливості встановити, від якої саме суми основного боргу здійснювалися відповідні нарахування.
Судом встановлено, що заявлений позивачем основний борг у розмірі 139 863,36 грн належними та допустимими доказами не підтверджений, тоді як доведеним є лише борг у сумі 84 961,77 грн. За таких обставин суд позбавлений можливості перевірити правильність здійснення розрахунку інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені, оскільки не встановлено, чи здійснювалися вони виходячи із фактично доведеного розміру заборгованості.
Крім того, заявлений позивачем період нарахування охоплює час як до введення воєнного стану, так і після його запровадження. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», з урахуванням внесених до неї змін, встановлено особливості застосування відповідальності за несвоєчасне внесення плати за житлово-комунальні послуги у період дії воєнного стану щодо окремих категорій споживачів.
Поданий позивачем розрахунок не містить розмежування нарахувань за періодами, до яких можуть застосовуватися різні правила правового регулювання, не дає можливості встановити, які саме суми нараховані до 24 лютого 2022 року, а які — після цієї дати, а також не містить будь-якого обґрунтування щодо застосування положень зазначеної Постанови до спірних правовідносин.
За таких обставин суд позбавлений можливості перевірити правильність заявлених до стягнення сум та їх відповідність вимогам законодавства.
При цьому суд не вправі самостійно визначати періоди прострочення, здійснювати новий розрахунок інфляційних втрат, трьох процентів річних чи пені або усувати недоліки розрахунку, поданого позивачем, оскільки це суперечило б принципам диспозитивності та змагальності цивільного судочинства, закріпленим у статтях 12, 13 ЦПК України.
Крім того, позивач не надав належних доказів, які б підтверджували правові підстави та порядок нарахування пені у заявленому розмірі, а тому вимога про її стягнення також є недоведеною.
За таких обставин суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами правомірність і правильність нарахування інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити.
Таким чином з відповідачки підлягає стягненню заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 84 961,77 грн, а в іншій частині позовних вимог необхідно відмовити.
В силу статті 141 ЦПК України, із відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, що складаються із сплаченого судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в сумі 1334,26 грн (84 961,77 грн х 3328,00 грн / 211917,01 грн).
Решту судового збору, в частині позовних вимог яких відмовлено, у розмірі 1993,74 слід покласти на позивача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 319, 322, 509, 526, 625 Цивільного кодексу України, статтями 7, 9, 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії задовольнити частково.
Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , на користь Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради, код ЄДРПОУ 23645975, юридична адреса: вулиця Березнева, 42, місто Жовті Води, Дніпропетровська область, заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 06 травня 2019 року по 01 березня 2026 року в розмірі 84 961 (вісімдесят чотири тисячі дев`ятсот шістдесят одна) гривня 77 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , на користь Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради, код ЄДРПОУ 23645975, юридична адреса: вулиця Березнева, 42, місто Жовті Води, Дніпропетровська область,судовий збір в розмірі 1334 (одна тисяча триста тридцять чотири) гривні26 копійок.
Іншу частину сплаченого позивачем судового збору в розмірі 1993 (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто три) гривні 74 копійки віднести за рахунок позивача.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Жовтоводського міського суду 
Дніпропетровської області Інна ПАВЛОВСЬКА