У Х В А Л А
07 липня 2026 року
м. Київ
справа № 463/3579/21
провадження № 61-6481ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 червня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 19 березня 2026 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Колективного підприємства «Картограф», третя особа - Львівська міська рада, про зобов`язання виконати договір та
ВСТАНОВИВ:
У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:
- зобов`язати Колективне підприємство «Картограф» (далі - КП «Картограф») виконати договір від 20 листопада 2019 року № 495 та передати проєкт відведення для присвоєння кадастрового номера земельній ділянці;
- зобов`язати КП «Картограф» сплатити йому 20 000,00 грн.
27 червня 2025 року рішенням Шевченківського районного суду м. Львова в задоволенні позову відмовлено.
19 березня 2026 року постановою Львівського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 червня 2025 року залишено без змін.
У травні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 червня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 19 березня 2026 року.
01 червня 2026 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк десять днів з дня отримання ухвали для усунення недоліків, а саме для уточнення підстав касаційного оскарження; для подачі виправленої касаційної скарги, оформленої відповідно до вимог статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) з наданням її копій відповідно до кількості учасників справи. 
Заявнику детально роз`яснено, в чому полягають недоліки касаційної скарги, спосіб їх усунення, а також наслідки невиконання ухвали суду.
У червні 2026 року на виконання вимог ухвали ОСОБА_1 подав до Верховного Суду матеріали на усунення недоліків касаційної скарги.
Касаційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, з таких підстав.
Залишаючи без руху касаційну скаргу ОСОБА_1 , Верховний Суд виснував, що у своїй касаційній скарзі заявник не посилається на судову практику Верховного Суду та не зазначає конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якої (яких) подається касаційна скарга.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
Такі підстави перелічені у частині другій статті 389 ЦПК України.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
Крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права касаційна скарга має містити формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням конкретної норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах. При цьому суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, в яких подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (наведене узгоджується висновками, викладеними в ухвалах Верховного Суду від 06 листопада 2023 року в справі № 607/16725/22, від 30 листопада 2023 року в справі № 530/1297/21, від 26 грудня 2023 року в справі № 758/113/23).
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У постанові Касаційного господарського суду в складі Верховного суду від 22 лютого 2022 року в справі № 920/577/20 суд виснував, що під час касаційного оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів для такого відступлення.
Процесуальні положення пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 2 частини другої статті 389 ЦПК України є уніфікованими. 
Єдність однакового застосування уніфікованих норм права забезпечує правову визначеність та сталість судової практики.
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Тлумачення вказаних норм ЦПК України свідчить, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Проте касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідала зазначеним вимогам закону, що перешкоджало вирішенню питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою.
Наведені норми ЦПК України були детально роз`яснені заявнику в ухвалі Верховного Суду від 01 червня 2026 року.
У касаційній скарзі, поданій на усунення недоліків первісної касаційної скарги, заявник зазначив підставою касаційного оскарження пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначив, що суд порушив норми матеріального та процесуального права.
Формальне зазначення заявником в касаційній скарзі порушення судом норм матеріального та/або процесуального права не може слугувати підставою для відкриття касаційного провадження, передбаченого статтею 389 ЦПК України, оскільки в протилежному випадку суд був би позбавлений можливості перевірити обґрунтованість вказаної підстави (підстав) касаційного оскарження, що виключало б досягнення мети касаційного перегляду судового рішення.
Касаційна скарга ОСОБА_1 , подана на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 01 червня 2026 року, як і його первісна касаційна скарга не містять належного обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення, зазначених у частині другій статті 389 ЦПК України.
Верховний Суд наголошує на тому, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд постановлених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у виключних випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, що вичерпним чином визначені законом. Верховний Суд є судом права, тобто такою судовою інстанцією, яка не здійснює перегляд постановлених та оскаржених рішень повністю, а лише у питанні правильності застосування судами норм права.
Заявником не виконано вимог ухвали Верховного Суду від 01 червня 2026 року про залишення касаційної скарги без руху.
Водночас заявником також не виконано вимог ухвали щодо подачі копій виправленої касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи, оскільки такі копії направлено ним учасникам справи самостійно, про що свідчать додані до виправленої касаційної скарги квитанції Укрпошти.
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху та її повернення в разі неусунення недоліків), про що постановляється відповідна ухвала.
Частинами п`ятою і шостою статті 393 ЦПК України передбачено, що питання про повернення касаційної скарги суд касаційної інстанції вирішує протягом двадцяти днів з дня надходження касаційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала.
Тому касаційна скарга підлягає поверненню.
Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі, оскільки згідно із частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 червня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 19 березня 2026 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Колективного підприємства «Картограф», третя особа - Львівська міська рада, про зобов`язання виконати договір вважати неподаною та повернути заявнику.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська