ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2026 м.Дніпро Справа № 904/4409/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Демчини Т.Ю. (суддя-доповідач),
суддів: Кошлі А.О., Стефанів Т.В. 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.04.2026 (головуючи в першій інстанції Ніколенко М.О.) 
у справі за позовом Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в особі регіональної філії «ПРИДНІПРОВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ»
до Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ»
про стягнення коштів,
в с т а н о в и в:
1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції 
У серпні 2025 року Акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в особі регіональної філії «ПРИДНІПРОВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (надалі – АТ «Укрзалізниця») звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (надалі – ПрАТ «Північний ГЗК») про стягнення плати за користування вагонами в розмірі 18844,86 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в січні 2025 року за відповідними накладними, перелік яких наведено у позовній заяві, залізницею прийнято до перевезення на адресу одержувача ПрАТ «Північний ГЗК» порожні власні вагони. 
Позивач вказав, що на шляху прямування, відповідно до вимог п.п.9, 10 Правил користування вагонами, затверджених наказом Міністерства транспорту України 25.02.1999 № 113, дані вагони було затримано по ст.Савро за наказами № 44 від 15.01.2025, № 45 від 16.01.2025, по ст.П?ятихатки за наказами № 77 від 14.01.2025, № 91 від 16.01.2025, № 98 від 17.01.2025, № 82 від 15.01.2025, № 96 від 16.01.2025 через зайнятість колій на станціях призначення Терни, Рядова з вини одержувача ПрАТ «Північний ГЗК».
Позивач стверджує, що накази про затримку спірних вагонів на підходах до станції призначення було видано через наявність на коліях станцій призначення Терни, Рядова неприйнятих ПрАТ «Північний ГЗК» вагонів, що надійшли на його адресу, які заважали залізниці виконувати технологічні операції з вантажами.
Позивач зазначив, що за фактом затримки станціями Савро, П?ятихатки у порядку, передбаченому п.п.9,10 Правил користування вагонами та контейнерами, складено акти про затримку вагонів форми ГУ-23а №№ 22, 22 від 15.01.2025, № 23 від 16.01.2025, № 24 від 16.01.2025, № 37 від 14.01.2025, № 34 від 15.01.2025, № 43 від 16.01.2025, № 40 від 16.01.2025, №46 від 17.01.2025, № 44 від 17.01.2025, № 38 від 15.01.2025, № 37 від 15.01.2025, № 45 від 16.01.2025, № 45 від 17.01.2025; акти загальної форми ГУ-23 № 22 від 15.01.2025, № 23 від 16.01.2025, № 25188 від 14.01.2025, № 25190 від 15.01.2025, № 25204 від 16.01.2025, № 25206 від 16.01.2025, № 25214 від 17.01.2025.
Позивач вказав, що за весь час затримки вагонів з вини вантажовласника було нараховано плату за користування за відомостями ф. ГУ-46 №№ 16019083, 17019026, 17019081, 17019084, 17019085, 17019088, 18019087, 18019089, 18019090, 18019091, 19019093, 19019092, 20019035, 20019034, 20019036, 21019095, 22019100, 26019109, 28019125, 26019112, 21029116, 21029118 в сумі 18844,00 грн (з ПДВ).
Відомості плати за користування вагонами уповноваженими працівниками ПрАТ «Північний ГЗК» було підписано із запереченням, згідно якого відповідач не визнає своєї вини у затримці, що і стало причиною виникнення спору.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.04.2026 позов задоволено; стягнуто з ПрАТ «Північний ГЗК» на користь АТ «Укрзалізниця» плату за користування вагонами у розмірі 18844,68 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріалами справи, зокрема залізничними накладними, наказами про затримку, актами форми ГУ-23 та ГУ-23а, підтверджено, що вагони були затримані на підходах до станцій призначення через зайнятість колій, яка виникла внаслідок несвоєчасного забирання відповідачем з колій раніше прибулих вагонів зі станцій Терни та Рядова, при цьому відповідач не довів відсутності своєї вини у затримці відповідно до ч.1 ст.614 ЦК України. Суд зазначив, що відповідно до ст.119 Статуту залізниць України та п.14 договору № ПР/М-17-2/14-744/НЮдч, вантажовласник зобов`язаний сплачувати плату за користування вагонами у разі їх затримки з причин, що залежать від нього, а перевірка розрахунку плати за відомостями форми ГУ-46 показала його арифметичну правильність. Щодо доводів відповідача про необхідність виключення часу дії комендантської години на підставі телеграфного розпорядження № ЦМ-13/693 від 05.04.2022, суд їх відхилив, оскільки акти загальної форми ГУ-23 не містять зазначення про неможливість забирання вагонів через комендантську годину, і відповідач не довів, що його виробнича діяльність у нічний час припинялась або що він повідомляв залізницю про неможливість роботи під час комендантської години, а саме розпорядження є внутрішнім документом залізниці і не змінює норм Статуту та укладеного договору. Також суд встановив, що відповідач не довів жодної з обставин, передбачених ст.121 Статуту залізниць України, для звільнення від плати за користування вагонами, тому дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 18844,68 грн плати за користування вагонами є правомірними та підлягають задоволенню у повному обсязі.
2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги
Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач у справі - ПрАТ «Північний ГЗК» звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій заявлено вимогу скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.04.2026 у справі № 904/4409/25 та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. 
Апелянт вказує, що суд першої інстанції ухвалив рішення без повного та всебічного з`ясування обставин справи, неправильно застосував норми матеріального права та не надав належної оцінки доводам відповідача, звертає увагу на те, що позивач здійснив нарахування плати за користування вагонами без урахування телеграфного розпорядження № ЦМ-13/693 від 05.04.2022, яким рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 02.04.2022 затверджено Перелік виняткових умов, що є підставою для звільнення замовників послуг від обов`язку вносити плату за користування вагонами під час дії воєнного стану, зокрема, у випадку запровадження комендантської години на території, на якій розташована станція призначення, коли до часу користування вагоном не включається період дії комендантської години. На переконання апелянта, звільнення від плати за час дії комендантської години є безумовною підставою та не залежить від будь-яких додаткових обставин, а відсутність актів загальної форми ГУ-23, які б засвідчували факт існування таких обставин, не спростовує загальновідомого факту запровадження комендантської години, який не потребує додаткового доведення, до того ж складання таких актів є обов`язком позивача, а не відповідача, і останній не може примусити працівників залізниці виконувати цей обов`язок. Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не дослідив питання, з яких причин позивачем не були складені відповідні акти, та не взяв до уваги надані відповідачем докази щодо запровадження та часу дії комендантської години. Також апелянт наполягає на тому, що у спірний період вагони подавались з порушенням умов договору про експлуатацію залізничної під`їзної колії, оскільки приймалися до перевезення понад добові заявки на відвантаження готової продукції та з вагонами, у яких закінчувалися терміни деповського ремонту, через що вони не подавались на під`їзну колію відповідача, а відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46 були підписані представниками відповідача із запереченнями, що підтверджує неправомірність дій позивача в частині стягнення плати. 
3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
Позивач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. Про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами в порядку письмового провадження позивач був повідомлений належним чином шляхом доставки до електронного кабінету АТ «Укрзалізниця» ухвали суду від 18.05.2026, що підтверджується відповідною довідкою, та доказами направлення за місцезнаходженням РФ «Придніпровська залізниця» копії ухвали суду від 18.05.2026 засобами поштового зв`язку. Відповідно до повідомлення про результати вручення поштового відправлення, поштове відправлення № R068099468487 вручене адресату 21.05.2026. 
Отже, позивач належним чином повідомлений про розгляд апеляційної скарги. Відповідно до ч.3 ст.263 ГПК України, неподання відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
4. Процедура апеляційного провадження
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2026, для розгляду даної апеляційної скарги визначено колегію суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Демчини Т.Ю. (доповідач), суддів Кошлі А.О., Стефанів Т.В. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ «Північний ГЗК» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.04.2026 у справі № 904/4409/25 за позовом АТ «Укрзалізниця» в особі РФ «Придніпровська залізниця» до ПрАТ «Північний ГЗК» про стягнення коштів; призначено розгляд апеляційної скарги здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження, а також витребувано з Господарського суду Дніпропетровської області матеріали вказаної справи. 
22.05.2026 матеріали справи № 904/4409/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
25.05.2026 до Центрального апеляційного господарського суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали суду) РФ «Придніпровська залізниця».
5. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини
Між ПАТ «Укразалізниця» в особі РФ «Придніпровська залізниця» (в подальшому перейменоване на АТ «Укрзалізниця» в особі РФ «Придніпровська залізниця») та ПрАТ «Північний ГЗК» укладено договір № ПР/М-17-2/14-744/НЮдч від 14.12.2017 «Про експлуатацію залізничної під`їзної колії Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», яка примикає до станції Терни і Рядова Придніпровської регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (надалі – договір № ПР/М-17-2/14-744/НЮдч). Цим договором врегульовано відносини між сторонами щодо подачі і забирання вагонів. 
В пункті 14 договору № ПР/М-17-2/14-744/НЮдч зазначено, що власник колії сплачує залізниці:
- за користування вагонами - згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами за ставками, наведеними у розділі V Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ним послуги (Тарифного керівництва №1);
- за зберігання вантажів у вагонах - у разі затримки їх з причин, залежних від власника колії, після закінчення терміну безоплатного зберігання, сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї) - згідно з правилами зберігання вантажів;
- інші збори і плати за додаткові роботи та послуги, які виконує залізниця для власника колії - згідно з діючими нормативними документами. Збори і плати вносяться на підставі ст.62 Статуту залізниць України у національній валюті України, на умовах попередньої оплати на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання філії “ЄРЦ”.
Пунктом 19 договору № ПР/М-17-2/14-744/НЮдч визначено, що цей договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами та скріплення печатками сторін і діє з 23.12.2017 до 23.12.2022 включно.
Дія цього договору неодноразово продовжувалась сторонами шляхом укладання додаткових угод до договору.
Зокрема, додатковою угодою № 8 від 22.05.2024 пункт 19 договору викладено у такій редакції: «Цей договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами та скріплення печатками сторін і діє з 23.12.2017 до 30.06.2025 включно».
Відповідно до п. 4 договору № ПР/М-17-2/14-744/НЮдч, рух поїздів на під`їзній колії здійснюється з додержанням Правил технічної експлуатації залізниць України, Інструкції про порядок обслуговування і організації руху на під`їзній колії та Інструкції по сигналізації на залізницях України.
Крім того, на сайті Філії «Центр транспортної логістики» АТ «Укрзалізниця», 26.11.2021 оприлюднено текст договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 25.02.2020.
Предметом договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг і проведення розрахунків за ці послуги (п. 1.1 договору).
Відповідно до п. 1.4 договору, надання послуг за цим договором може підтверджуватись накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання загонів та маневрову роботу, зведеними відомостями та іншими документами.
Договір є публічним договором, за яким перевізник бере на себе обов`язок здійснювач; надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовнику, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (п. 1.5 договору).
Згідно з п. 1.6 договору, договір з урахуванням змін до нього оприлюднюється перевізником як публічна пропозиція для укладення на веб-сайті http:///www.uz-cargo.com/ з накладенням кваліфікованого електронного підпису.
Пунктом 1.7 договору встановлено, що договір укладається шляхом надання перевізником пропозиції укласти договір (оферти) і прийняття в цілому пропозиції (акцепту) другою стороною. Приймаючи пропозицію укласти договір друга сторона засвідчує, що ознайомилась та згодна з усіма умовами договору.
Перевізник за результатом розгляду заяви (акцепту) направляє другій стороні у власній інформаційній системі повідомлення з накладенням КЕП: 
- або про мотивоване повернення без розгляду заяви (акцепту) із зазначенням причин для такого повернення;
- або про дату укладення договору, присвоєння замовнику коду замовника як платника, коду вантажовідправника/вантажоодержувача. Код платника є номером договору з замовником (п. 1.9 договору).
Пунктом 3.2 договору передбачено, що замовник зобов`язаний сплачувати провізні платежі за перевезення вантажу у власному вагоні Перевізника (крім транспортерів Перевізника, проїзду бригад супроводження транспортерів та вагонів для проїзду цих бригад), які складаються з, зокрема, плати за використання власного вагону перевізника в процесі надання послуг з перевезення вантажів (у вантажному та порожньому рейсах) за нормативний термін доставки.
Договір є укладеним з дня надання замовнику перевізником Інформаційного повідомлення про укладення договору, але не раніше дня введення його в дію відповідно до пункту 12.1 договору (п. 1.10 договору).
Згідно умов цього договору, він вводиться в дію з 01.12.2021.
Відповідач у встановленому порядку звернувся до позивача із заявами про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом.
Позивач, в свою чергу, надав ПрАТ «Північний ГЗК» повідомлення про укладення договору № 45-00191023/2020-0001 від 01.07.2020.
Пунктом 9.6 договору передбачено, що умови договору мають пріоритет (вищу силу) над іншими правочинами, укладеними між сторонами. У випадку наявності суперечностей між договором та такими іншими правочинами, виконанню підлягатимуть умови, встановлені договором.
За таких обставин, з 01.12.2021 правовідносини сторін регулюються умовами договору №ПР/М-17-2/14-744/НЮдч від 14.12.2017 та договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 25.02.2020. При цьому, положення останнього мають пріоритет.
В січні 2025 року за накладними №№ 38948501, 38948519, 38947701, 38948436, 38948261, 38947834, 38948196, 38948238, 38948550, 39004544 та іншими, переліченими в матеріалах справи, залізницею було прийнято до перевезення на адресу одержувача ПрАТ «Північний ГЗК» порожні власні вагони.
На шляху прямування, відповідно до вимог пунктів 9, 10 Правил користування вагонами, затверджених наказом Міністерства транспорту України 25.02.1999 №113 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458, дані вагони було затримано по станції Савро за наказами № 44 від 15.01.2025, № 45 від 16.01.2025, по станції П?ятихатки за наказами №77 від 14.01.2025, № 91 від 16.01.2025, № 98 від 17.01.2025, № 82 від 15.01.2025, № 96 від 16.01.2025 через зайнятість колій на станції призначення Терни, Рядова з вини одержувача ПрАТ «Північний ГЗК».
Накази про затримку спірних вагонів на підходах до станції призначення було видано через наявність на коліях станції призначення Терни, Рядова неприйнятих ПрАТ «Північний ГЗК» вагонів, що надійшли на його адресу та які заважали залізниці виконувати технологічні операції з вантажами.
За фактом затримки станціями Савро, П?ятихатки у порядку, передбаченому пунктами 9,10 Правил користування вагонами та контейнерами, складено акти про затримку вагонів форми ГУ-23а №№ 22, 22 від 15.01.2025, № 23 від 16.01.2025, № 24 від 16.01.2025, № 37 від 14.01.2025, № 34 від 15.01.2025, № 43 від 16.01.2025, № 40 від 16.01.2025, №46 від 17.01.2025, № 44 від 17.01.2025, № 38 від 15.01.2025, № 37 від 15.01.2025, № 45 від 16.01.2025, № 45 від 17.01.2025; акти загальної форми ГУ-23 № 22 від 15.01.2025, № 23 від 16.01.2025, № 25188 від 14.01.2025, № 25190 від 15.01.2025, № 25204 від 16.01.2025, № 25206 від 16.01.2025, № 25214 від 17.01.2025.
За весь час затримки вагонів з вини вантажовласника було нараховано плату за користування за відомостями ф. ГУ-46 №№ 16019083, 17019026, 17019081, 17019084, 17019085, 17019088, 18019087, 18019089, 18019090, 18019091, 19019093, 19019092, 20019035, 20019034, 20019036, 21019095, 22019100, 26019109, 28019125, 26019112, 21029116, 21029118 в сумі 18 844,00 грн (з ПДВ).
Відомості плати за користування вагонами працівниками ПрАТ «Північний ГЗК» було підписано із запереченням, згідно якого відповідач не визнає своєї вини в затримці.
В пункті 5 договору № ПР/М-17-2/14-744/НЮдч зазначено, що здавання порожніх вагонів для під`їзної колії по станції Терни, Рядова здійснюється через інтервал часу 2 години. То ж, не пізніше 2 годин після отримання повідомлення про прибуття на його адресу власних вагонів, відповідач повинен був їх забрати на свою під`їзну колію з передавальних колій, які є приймально-відправними. 
Відповідно до ст.908 ЦК України, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Згідно з п.44 Статуту залізниць України, залізниця може на заяву відправника, одержувача змінити станцію призначення вантажу, прийнятого до перевезення (переадресувати вантаж), з оплатою витрат за договірним тарифом. За час затримки вагонів (контейнерів) в очікуванні переадресування справляється плата, встановлена згідно із статтею 119 цього Статуту. Час затримки обчислюється з моменту, коли минуло дві години після повідомлення про прибуття вантажу. 
Відповідно до п.4. Правил переадресування вантажів (ст.ст.44, 45 Статуту), дозвіл на переадресування вантажу у вигляді наказу надається начальникові станції, яка оформляє переадресування засобами телеграфного зв`язку, телефонограмою або в електронному вигляді. 
Статтею 46 Статуту залізниць України передбачено, що одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. 
Статтею 47 Статуту залізниць України встановлено, що у разі прибуття вантажу на адресу одержувача, поставка якого йому не передбачена планом (договором, контрактом, замовленням, нарядом та ін.), останній зобов`язаний прийняти такий вантаж від станції на відповідальне зберігання. 
Одержувач може відмовитись від прийняття вантажу лише у разі, коли якість вантажу через псування або пошкодження змінилася настільки, що виключається можливість повного або часткового його використання.
Згідно зі ст.119 Статуту залізниць України, за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та увільнення від зазначеної плати у разі затримки вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства.
Плата за користування вагонами не є мірою відповідальності, яка може застосовуватись лише за наявності вини у сторони у зобов`язанні.
Пунктом 6.1 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України № 17 від 29.01.2015, встановлено, що при виконанні функцій відправника (одержувача) оператори сплачують залізницям плату за перевезення вантажів у власних вантажних вагонах за перевезення цих вагонів у порожньому стані та інші платежі, які виникають у процесі перевезень, згідно з тарифами, що діють на залізничному транспорті, із застосуванням чинних коефіцієнтів.
Пунктом 13 Правил переадресування вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 № 542, передбачено, що за час затримки вагонів (контейнерів) до оформлення відправником перевізних документів на переадресування стягується плата за користування вагонами (контейнерами) відповідно до статей 44 та 119 Статуту залізниць. Період затримки обчислюється з часу, коли минуло дві години після повідомлення про прибуття вантажу, до оформлення відправником перевізних документів на переадресований вантаж.
Якщо вантаж очікує переадресування у вагоні (контейнері) на місці загального користування впродовж терміну, що перевищує термін безкоштовного зберігання, встановлений статтею 46 Статуту залізниць, то вантажовласник (експедитор) крім плати за користування вагоном (контейнером) сплачує залізниці плату за зберігання вантажу, встановлену тарифом.
Відповідно до підп.12 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година. Причини, які є підставою для нарахування плати за користування вагонами в разі затримки їх на підходах до припортових станцій призначення, зазначаються в актах про затримку вагонів. 
Відповідно до п.8 Правил користування вагонами та контейнерами, у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.
Основні положення та порядок роботи залізниць України встановлені Правилами технічної експлуатації - нормативним відомчим документом Укрзалізниці, затвердженим наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996 № 411. У пункті 16.3 Правил технічної експлуатації зазначено, що порядок використання колій для приймання та відправлення поїздів має бути вказаний в технічно-розпорядчому акті станції. 
Технічно-розпорядчий акт - нормативний документ, що регламентує безпечне і безперешкодне приймання, відправлення та проходження поїздів через станцію, безпеку внутрішньостанційної маневрової роботи й дотримання техніки безпеки. 
Згідно зі ст.42 Статуту залізниць України, залізниця зобов`язана повідомити одержувача в день прибуття вантажу або до 12 години наступного дня.
Згідно з п.14.2.1 Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 31.08.2005 № 5076, приймання поїздів на станцію має проводитись на вільні колії, які призначені для цього технічно - розпорядчим актом станції.
Згідно з ч.1 ст.614 ЦК України, відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Згідно ст.121 Статуту та п.16 Правил користування вагонами і контейнерами вантажовласник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами у випадку:
- якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під`їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи; 
- у разі подання локомотивом залізниці вагонів і контейнерів на фронти навантаження (вивантаження) у кількості, що перевищує їх максимальну переробну спроможність. Вказана максимальна переробна спроможність визначається за договором між залізницею і вантажовласником; 
- у разі затримки прийняття залізницею вагонів, які пред`явлено їй до здачі, з причин, що залежать від залізниці. Час такої затримки зазначається у графі «Примітки» Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, цей час виключається із загального часу користування вагонами (контейнерами).
Рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 02.04.2022 (протокол №Ц-54/42 Ком.т) затверджено Перелік виняткових умов, які є підставою для звільнення замовників послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів, від обов`язку вносити плату за користування вантажними вагонами і контейнерами та зборів/плат АТ "Укрзалізниця" під час воєнного стану в Україні. До підрозділів Укрзалізниці зміст рішення правління було доведено телеграфним розпорядженням № ЦМ-13/693 від 05.04.2022.
Зі змісту згаданих документів вбачається, що у разі виникнення затримок навантажених вагонів та контейнерів незалежно від їх власності, порожніх власних вагонів (контейнерів) або орендованих вагонів на своїх осях, під час перевезення на станціях відправлення, на підходах до станції призначення, в тому числі у «кинутих» поїздах чи затримок на станціях в очікуванні подачі вагонів (контейнерів) на під`їзні колії, до часу користування вагоном (контейнером) не включається час затримки вагону (контейнеру), що виник, зокрема, у випадку: запровадження комендантської години на території, на якій розташована станція відправлення/призначення. В такому разі до часу користування вагоном не включається час дії комендантської години за місцезнаходженням станції; проведення бойових дій або тимчасової окупації збройними формуваннями російської федерації території, на якій розташована станція відправлення та/або станція призначення та/або будь-яка станція на шляху прямування. Такі обставини засвідчуються актом загальної форми ГУ-23, який складається згідно з додатком 6 до Правил користування вагонами.
6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Предметом апеляційного оскарження є висновки суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача плати за користування вагонами за весь час затримки, що сталася з вини відповідача враховуючи час комендантської години. 
Апелянт в апеляційній скарзі стверджує, що суд першої інстанції ухвалив рішення без повного та всебічного з`ясування обставин справи, неправильно застосував норми матеріального права та не надав належної оцінки доводам відповідача про те, що позивач здійснив нарахування плати за користування вагонами без урахування телеграфного розпорядження № ЦМ-13/693 від 05.04.2022, включивши до часу користування вагонами період дії комендантської години. На переконання апелянта, звільнення від плати за час дії комендантської години є безумовною підставою та не залежить від будь-яких додаткових обставин, а відсутність актів загальної форми ГУ-23, які б засвідчували факт існування таких обставин, не спростовує загальновідомого факту запровадження комендантської години, який не потребує додаткового доведення, до того ж складання таких актів є обов`язком позивача, а не відповідача, і останній не може примусити працівників залізниці виконувати цей обов`язок. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не дослідив питання, з яких причин позивачем не були складені відповідні акти, та не взяв до уваги надані відповідачем докази щодо запровадження та часу дії комендантської години. Також апелянт наполягає на тому, що в спірний період вагони подавались з порушенням умов договору про експлуатацію залізничної під`їзної колії, оскільки приймалися до перевезення понад добові заявки на відвантаження готової продукції та з вагонами, в яких закінчувалися терміни деповського ремонту, через що вони не подавались на під`їзну колію відповідача, а відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46 були підписані представниками відповідача із запереченнями, що підтверджує неправомірність дій позивача в частині стягнення плати. 
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Спірні правовідносини виникли у сфері перевезення вантажів залізничним транспортом, а тому регулюються положеннями глави 64 ЦК України, Закону України «Про залізничний транспорт», Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, а також підзаконними нормативними актами, прийнятими на його виконання, зокрема Правилами перевезення вантажів, Правилами користування вагонами і контейнерами, Правилами зберігання вантажів та іншими актами, що регулюють організацію перевезень залізничним транспортом.
Відповідно до ст.909 ЦК України, за договором перевезення вантажу перевізник зобов`язується доставити ввірений йому вантаж до пункту призначення та видати його уповноваженій особі у встановлений строк, а вантажовідправник зобов`язаний сплатити встановлену плату за перевезення. При цьому згідно з ч.2 ст.908 та ст.920 ЦК України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін визначаються транспортними кодексами, статутами та іншими нормативно-правовими актами, а також можуть деталізуватися у відповідних договорах.
Згідно із статтями 2, 5 Статуту залізниць України цей Статут визначає права, обов`язки та відповідальність залізниць і підприємств, що користуються залізничним транспортом, а затверджені на його підставі правила перевезення є обов`язковими для всіх юридичних осіб. Для обслуговування підприємств у взаємодії із залізничним транспортом загального користування використовуються залізничні під`їзні колії, взаємовідносини щодо експлуатації яких визначаються відповідними договорами (п.п.64, 71 Статуту залізниць України).
Час перебування вагонів під навантаженням або вивантаженням, а також час їх перебування на під`їзних коліях визначається з моменту передачі вагонів підприємству до моменту їх фактичного прийняття залізницею після завершення вантажних операцій.
Відповідно до ст.46 Статуту залізниць України, одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти вантаж, що прибув на його адресу, у встановлені строки. Вантажі зберігаються на станції безоплатно протягом однієї доби, після чого за їх зберігання справляється плата, визначена тарифами.
Статтею 119 Статуту залізниць України передбачено, що за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправники, вантажоодержувачі та власники під`їзних колій вносять відповідну плату. При цьому до часу користування вагонами включається і час затримки вагонів на станціях призначення або на підходах до них у разі очікування подачі під вантажні операції з причин, що залежать від вантажоодержувача або власника під`їзної колії. Звільнення від плати можливе лише у випадках, прямо передбачених законодавством, зокрема коли затримка виникла з вини залізниці.
Нормами Правил користування вагонами і контейнерами передбачено, що облік часу користування вагонами та нарахування плати здійснюється за відомістю форми ГУ-46, яка складається на підставі пам`яток про подавання та забирання вагонів форми ГУ-45, актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, актів загальної форми ГУ-23 та інших документів, що фіксують відповідні обставини.
Загальний час користування вагонами включає як час їх перебування у розпорядженні вантажовласника, так і час затримки з його вини.
Водночас, п.16 зазначених Правил встановлено вичерпний перелік випадків, коли вантажовласник звільняється від плати за користування вагонами, зокрема у разі стихійного лиха, аварії або подання вагонів у кількості, що перевищує погоджену переробну спроможність підприємства, або ж у разі затримки прийняття вагонів залізницею.
Крім того, відповідно до Правил зберігання вантажів та положень Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом, у разі якщо одержувач не вивіз вантаж зі станції у встановлений строк, з нього справляється збір за зберігання вантажу незалежно від місця затримки вагонів. 
Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що на станціях затримки були складені відповідні акти форми ГУ-23 та інші передбачені нормативними актами документи, на підставі яких позивачем здійснено розрахунок плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу відповідно до Тарифного керівництва № 1. 
Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд дійшов висновку про його обґрунтованість і відповідність чинному законодавству.
З матеріалів справи також убачається, що затримка вагонів на підходах до станції призначення була спричинена скупченням на станції вагонів, що прибули на адресу відповідача, у зв`язку з їх несвоєчасним прийняттям та невивільненням колій підприємством. Ці обставини підтверджені належними доказами, зокрема, актами загальної форми, складеними відповідно до вимог законодавства. Позивачем було своєчасно повідомлено відповідача про готовність передати вагони на його під`їзну колію, проте відповідач не вжив необхідних заходів для їх прийняття.
Суд врахував, що відповідно до ст.73 Статуту залізниць України відповідальність перед залізницею за користування вагонами контрагентами, що здійснюють діяльність на під`їзній колії підприємства, несе саме підприємство власник такої колії. Водночас, відповідач не надав доказів, які б свідчили про наявність обставин, що звільняють його від обов`язку сплачувати плату за користування вагонами або збір за зберігання вантажу.
Оцінюючи доводи відповідача щодо необхідності виключення з часу користування вагонами періоду дії комендантської години, суд першої інстанції зазначив, що запровадження комендантської години саме по собі не є безумовною підставою для звільнення від відповідних платежів. Законодавством про правовий режим воєнного стану передбачено, що встановлені обмеження не поширюються на діяльність об`єктів критичної інфраструктури, до яких належить залізничний транспорт. При цьому відповідач не надав доказів припинення роботи його під`їзних колій у період комендантської години, не повідомляв залізницю про неможливість приймання вагонів у нічний час та не ініціював внесення змін до договору щодо режиму подавання та забирання вагонів. Також у матеріалах справи відсутні акти, які б засвідчували наявність обставин, що відповідно до телеграмного розпорядження могли б бути підставою для звільнення від плати.
З огляду на приписи ст.ст.74, 77 ГПК України, саме відповідач повинен був довести обставини, на які посилається як на підставу своїх заперечень, однак таких доказів суду не надано. Натомість надані позивачем документи суд обґрунтовано визнав належними, допустимими та більш вірогідними доказами у розумінні ст.ст.78, 79 ГПК України.
На переконання колегії суддів, за сукупністю встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що затримка вагонів сталася з причин, залежних від відповідача, а позивач правомірно нарахував плату за користування вагонами. У зв`язку з цим позовні вимоги про стягнення з відповідача 18844,68 грн - плати за користування вагонами, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з наведеними правовими висновками суду першої інстанції та вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи і вимогам чинного законодавства.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував положення листа АТ «Українська залізниця» № ЦМ-13/693 від 05.04.2022 щодо виняткових умов звільнення замовників від плати за користування вагонами та відповідних зборів під час дії воєнного стану, зокрема, щодо невключення до часу користування вагоном періоду дії комендантської години, є безпідставним. Як правильно встановив суд першої інстанції, сам по собі факт запровадження комендантської години не є безумовною підставою для звільнення вантажовласника від плати за користування вагонами чи збору за зберігання вантажу. Такі виняткові умови підлягають застосуванню лише за наявності належно підтверджених обставин, які фактично унеможливлювали здійснення вантажних операцій або прийняття вагонів підприємством. Водночас, матеріали справи не містять доказів припинення роботи під`їзних колій відповідача або неможливості здійснення вантажних операцій у період дії комендантської години. При цьому суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що залізничний транспорт належить до об`єктів критичної інфраструктури, діяльність яких не припиняється у зв`язку із запровадженням комендантської години, а станції призначення здійснюють роботу цілодобово. 
Колегія суддів відхиляє також доводи апелянта про те, що відсутність актів загальної форми ГУ-23 не може спростовувати факт існування комендантської години, оскільки остання є загальновідомим фактом. Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що предметом доказування у даній справі є не сам факт запровадження комендантської години, а наявність обставин, які відповідно до законодавства або внутрішніх розпорядчих актів залізниці могли б бути підставою для звільнення вантажовласника від внесення плати за користування вагонами.
Відповідно до Правил користування вагонами і контейнерами та Правил складання актів, саме акти загальної форми та інші первинні документи фіксують обставини, що впливають на облік часу користування вагонами.
У матеріалах справи відсутні акти, які б підтверджували обставини, що виключають відповідальність відповідача, а також відсутні будь-які повідомлення відповідача про неможливість прийняття вагонів у зв`язку з дією комендантської години.
Колегія суддів також відхиляє довід апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно пов`язав можливість застосування виняткових умов із доведенням припинення роботи під`їзних колій або повідомленням залізниці про неможливість виконання робіт у нічний час. Такий висновок суду першої інстанції відповідає змісту правовідносин сторін та положенням нормативних актів, що регулюють порядок взаємодії залізниці та власника під`їзної колії. Саме підприємство як вантажоодержувач повинно забезпечити приймання вагонів, що прибувають на його адресу, або повідомити перевізника про обставини, які перешкоджають виконанню таких дій. Натомість відповідач не довів, що повідомляв позивача про неможливість роботи у період комендантської години чи ініціював зміну умов договору щодо порядку подавання та забирання вагонів.
Безпідставним є і посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не дослідив причин, з яких позивач не склав відповідні акти, та не надав належної оцінки доказам щодо запровадження і часу дії комендантської години.
Як вбачається з матеріалів справи, судом було досліджено всі надані сторонами докази, однак доказів, які б підтверджували існування обставин, що виключають відповідальність відповідача або впливають на обчислення часу користування вагонами, відповідач не подав. При цьому акти, які складені станціями затримки відповідно до встановленого порядку, навпаки підтверджують, що затримка вагонів була спричинена скупченням вагонів на станції призначення через їх несвоєчасне прийняття відповідачем.
Відхиляється судом апеляційної інстанції також доводи апелянта про те, що вагони у спірний період подавалися з порушенням умов договору про експлуатацію під`їзної колії та понад погоджені добові заявки на відвантаження. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували подання вагонів у кількості, що перевищує погоджену переробну спроможність підприємства або умови договору.
Самі по собі зауваження, внесені представниками відповідача до відомостей плати за користування вагонами форми ГУ-46, не можуть розцінюватися як належний доказ відсутності вини підприємства, оскільки вони не підтверджені жодними іншими документами та спростовуються актами, складеними станціями затримки відповідно до вимог чинного законодавства.
Колегія суддів також зазначає, що твердження апелянта про відсутність у позивача достатніх правових підстав для нарахування спірних платежів спростовується встановленими судом першої інстанції обставинами та наданими позивачем доказами, зокрема актами затримки вагонів, відомостями плати за користування вагонами та розрахунками, виконаними відповідно до вимог Статуту залізниць України, Правил користування вагонами і контейнерами, Правил зберігання вантажів та Тарифного керівництва № 1.
Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться фактично до незгоди апелянта з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, однак не спростовують встановлених судом фактичних обставин справи та не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі повного і всебічного дослідження доказів у справі, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
7. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги
За змістом ст.236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно зі ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну оцінку доводам сторін та поданим доказам, правильно визначив зміст правовідносин сторін та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду та не можуть бути підставою для скасування постановленого ним рішення про задоволення позову.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст.269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.
8. Розподіл судових витрат 
Судовий збір за подання апеляційної скарги відповідно до ст.129 ГПК України слід покласти на апелянта. 
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.129, 269, 270, 275, 276, 281-284, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.04.2026 у справі № 904/4409/25 залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.04.2026 у справі № 904/4409/25 залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст.ст.286-289 ГПК України. 
Повна постанова складена 11 вересня 2026 року.

Головуючий суддя Т.Ю.Демчина
Судді А.О.Кошля 
Т.В.Стефанів